ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року	Львів	Справа № 140/5825/22 пров. № А/857/2841/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді -                                                   Ніколіна В.В.,
суддів -                                                                      Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року (суддя - Денисюк Р.С., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Міністерства оборони України  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2022 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 12.05.2022 № 62 в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , та зобов`язати прийняти рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї та утриманцю загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , в порядку визначеному чинним законодавством. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є бабусею ОСОБА_2 , який виконуючи свій обов`язок по захисту Батьківщини та перебуваючи на військовій службі, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач протягом багатьох років опікувалася своїм онуком та після смерті його батьків була офіційним опікуном. З моменту народження та до моменту смерті її онук, у якого не було сім`ї, проживав разом з нею. Факт їх спільного проживання підтверджується актом обстеження побутових умов. Крім того, звертає увагу на те, що в силу норм законодавства вона є членом сім`ї загиблого військовослужбовця, як за кровним спорідненням, так і по факту спільного проживання та ведення спільного господарства. Зважаючи на вказане, вона звернулась із заявою про виплату їй,  як члену сім`ї одноразової допомоги  у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , однак рішенням від 12.05.2022 № 62 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразовою грошової допомоги та компенсаційних сум у цьому їй відмовила, так як нею не підтверджено статус члена сім`ї загиблого. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що прийняте із порушенням вимог чинного законодавства,  вказує на те, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, як член сім`ї загиблого військовослужбовця відповідно до п.1, 2 Постанови Кабінету міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» ( далі -Постанова №168) та статей 16, 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року позов задоволено.
Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення, та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум встановлено, що ОСОБА_1 була опікуном ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття. Згідно зі статтею 77 Сімейного кодексу України піклування припиняється у разі досягнення фізичною особою повноліття (18 років), тому ОСОБА_1 не може бути отримувачем спірної допомоги ні, як утриманець, ні як член сім`ї загиблого. Зазначає, що на день загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 позивач не здійснював опіку і не мав прав та обов`язків щодо забезпечення ОСОБА_2 .
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).          
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є пенсіонером. Для загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона є бабусею.  Рішенням Володимир-Волинської міської ради від 27.04.2000 №120 ОСОБА_1 була призначена опікуном над неповнолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.8, 9).
Як вбачається із свідоцтв про смерть, батьки ОСОБА_2 померли відповідно у 2000 та 25.01.2022 роках (а.с.12-13). Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.03.2022 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).
Згідно Указу Президента України від 02.03.2022 №94/2022 "Про присвоєння звання Герой України ", за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі постановлено присвоїти звання Герой України з удостоєнням ордена "Золота Зірка"   ОСОБА_4 - солдату (посмертно) (а.с. 10).
18.03.2022 уповноваженими особами Володимирської міської ради здійснено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт №146, яким встановлено, що позивач фактично проживала та вела спільне домашнє господарство зі своїм онуком ОСОБА_2 .
Заявник до повноліття ОСОБА_2 була його опікуном у зв`язку із смертю матері та позбавлення прав батька (а.с.11).
Із листа УДМС у Волинській області вбачається, що ОСОБА_2 27.09.1992 значиться знятим з реєстрації з 08.03.2022 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47).
Управління державної реєстрації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Волинській області листом №2237/05.2-04-34 від 05.04.22 повідомило Волинський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про відсутність актових записів про державну реєстрацію шлюбу, народження дітей, складених стосовно ОСОБА_2 1992 р.н. (а.с. 57).
Позивач звернулася із відповідною заявою до відповідача про виплату їй одноразової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця, як члену сім`ї загиблого.
Як вбачається із витягу з протоколу № 62 від 12.05.2022 відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті вказаної допомоги.
Із змісту даного рішення вбачається, що підставою для відмови стало те, що заявником не було доведено, що вона є членом сім`ї загиблого військовослужбовця чи перебувала на його утриманні, а відтак відповідно до норм Закону № 2011-XII в неї відсутнє право на її отримання.  Також  у ньому зазначено, що смерть ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.7).
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що в силу приписів Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від  25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), Сімейного кодексу України позивач є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , а тому має право на призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги в розмірах, визначених чинним законодавством.

Згідно з положеннями статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII ( в даному випадку та в подальшому в редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Приписами пункту 1 статті 16-1 Закону № 2011-XII визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Як встановлено пунктом 2 статті 16-1 даного Закону члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Частиною 9 статті 16-3 вказаного Закону визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок № 975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Відповідно до пункту 5 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.
Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.
Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Пунктом 10 Порядок № 975 встановлено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені); свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні);постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.
У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.
Пунктом 2 Постанови №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; якщо смерть настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби
При цьому суд зазначає, що така допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.
Суд звертає увагу на те, що даними нормативними актами визначено коло осіб, яким одноразова грошова допомога виплачується. Насамперед це члени сім`ї, або особи, які перебували на утриманні загиблого.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, відмова відповідача ґрунтується на тому, що позивач не довела того, що вона є членом сім`ї загиблого та перебувала на його утриманні.
Нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку №975 обумовлено, що члени сім`ї військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Слід зазначити, що норми Сімейного кодексу України не містять безумовної підстави того, що баба є членом сім`ї свого внука (для цього недостатньо самого кровного споріднення). Лише з врахуванням інших обставин, а саме факту спільного проживання та введення спільного господарства, вона може визнаватись членом сім`ї свого онука.
Як встановлено матеріалами справи та не заперечується учасниками справи те, що  загиблий ОСОБА_2 не був одружений, не мав власних дітей та до своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Позивач також зареєстрована та проживає за цією адресою.
Вказана обставина також підтверджується актом обстеження побутових умов від 18.03.2022. Інших даних, які б свідчили про протилежне, в ході судового розгляду справи, не здобуто.
Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2022 року у справі № 686/8440/16-ц висловив правову позицію про те, що для визначення "кола сім`ї" слід керуватися рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 у справі №5-рп/99 про офіційне тлумачення терміна член сім`ї членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). 
Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт спільного проживання з ОСОБА_2 .
Стосовно умови ведення спільного господарства, слід зазначити наступне.
ОСОБА_1 після смерті матері військовослужбовця (яка була дочкою позивача) та позбавлення прав батька, офіційно у 2000 році призначена опікуном ОСОБА_2 . Тобто, вона здійснювала його виховання та догляд.
Надалі військовослужбовець, за відсутності своєї сім`ї, продовжував проживати зі своєю бабусею, про що свідчать відповідні матеріали наявні в справі, в одному будинку. Цей факт свідчить про те, що вони разом проживали та вели спільне господарство, зважаючи на вік позивача.
Факт ведення спільного господарства з ОСОБА_2 засвідчено актом обстеження соціально побутових умов та підтверджено сусідами, які проживають поряд з будинком.
Суд першої інстанції вірно звертає увагу, що вищевказаними нормами законодавства не встановлено, яким чином повинен підтверджуватися факт ведення спільного господарства. Ця обставина повинна встановлюватися в кожному конкретному випадку.
На думку колегії суддів, акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, форма якого затверджена Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.04.2004 №95, який складено уповноваженими особами, такий факт може засвідчувати (враховуючи обставини).
Таким чином, факт ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_5 встановленим та належним чином доведеним.
На момент прийняття рішення відповідачем про відмову у виплаті допомоги позивачу документи, які підтверджують ці обставини були наявні та оцінювалися комісією.
Апеляційний суд резюмує, що в силу приписів Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку №975, Сімейного кодексу України позивач є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , а тому має право на призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги в розмірах, визначених чинним законодавством.
Водночас, право на отримання грошової допомоги мають, як члени сім`ї так і утриманці. При цьому, визнання особи членом сім`ї загиблого не потребує доведення факту перебування такої особи на утримані, оскільки це дві різні за своєю суттю підстави.
Стосовно доводів апелянта про те, що позивачем до заяви про виплату допомоги не долучено посвідчення члена сім`ї загиблого, чи призначення їй пенсії по втраті годувальника, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною підставою для отримання допомоги. Як вже зазначалось вище, статус члена сім`ї може встановлюватися на підставі сукупності інших умов, які наявні у даному випадку у позивача.

Також звернення за призначенням пенсії по втраті годувальника є правом, а не обов`язком особи, яка перебувала на утриманні загиблого. Відсутність такої пенсії не може свідчити про те, що особа не була на утриманні загиблого.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення не ґрунтується на вищевказаних нормах законодавства є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині до задоволення.
Так, як суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у виплаті допомоги, то належить до задоволення похідна позовна вимога в частині зобов`язання відповідача вчинити дії.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки єдиною підставою для відмови позивачу у виплаті грошової допомоги вказаним у рішенні було те, що ОСОБА_1 не довела факту чи є членом сім`ї загиблого, чи перебувала на його утриманні, яким надано належну правову оцінку, то для належного і ефективного способу захисту прав позивача відповідача слід зобов`язати прийняти рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року в справі №140/5825/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш