КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
       Єдиний унікальний номер справи: 755/12892/21     Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
      Номер провадження: 22-ц/824/2072/2023                    Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И 
 
02 травня 2023 року                                                                         місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
при секретарі - Качалабі О.О.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Березіль», Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про зобов`язання вчинити дії, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
В Дніпровський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Березіль» (далі - ОСББ «Березіль», ОСББ, відповідач) Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго», Підприємство, відповідач)  про зобов`язання вчинити дії, у якому просила суд зобов`язати ОСББ «Березіль» та КП «Київтеплоенерго» внести зміни до опалювальної площі, яка обліковується по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито на ім`я ОСОБА_1 за квартирою АДРЕСА_1 , зазначивши правильну опалювальну площу -                  24 кв.м. та провести перерахунок заборгованості по вищевказаному особовому рахунку за послуги з теплопостачання.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона, як малозабезпечена одинока пенсіонерка, постійно отримувала субсидію впродовж багатьох років. Відповідно до повідомлення про призначення субсидії на ЖКП від 13 листопада 2020 року їй було призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1  на період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року включно, субсидія надана з розрахунку 24 кв.м. загальної та опалювальної площі. 
Дані про опалювальну та загальну площу частини квартири, що належить їй на праві власності, вказана у довідці ЖСК-2, яку вона надавала при призначенні субсидії. 
Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації від 26 травня 2021 року їй відмовлено у призначені субсидії на новий період у зв`язку із наявністю заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання. 
У своїй позовній заяві позивач також зазначила, що щомісячно проводила оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, в тому числі і за послуги з теплопостачання в розмірі, визначеному в рішенні про призначення субсидії. 
На її звернення до КП «Центр комунального сервісу» та КП «Київтеплоенерго» отримано інформацію, що заборгованість утворилася в зв`язку із тим, що згідно із даними програмного комплексу КП «Київтеплоенерго», особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 (опалювальна площа 41 кв.м.) відкритий на ім`я ОСОБА_1  тому заборгованість, яка обліковується на цьому рахунку рахується за нею. 
Крім того, КП «Київтеплоенерго» в листі від 07 липня 2021 року                                 № 301/3/21/9804 повідомило, що інформація про характеристики будинку, опалювальну площу квартир та місця загального користування, яка відображається в програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» надавалася балансоутримувачем будинку та була передана до КП «Київтеплоенерго» через електронну базу. 
Особисто вона жодних документів по квартирі АДРЕСА_1   про те, що їй на праві власності належить                         41 кв.м. площі квартири не подавала. 
Також, позивач вказала, що балансоутримувач буд. АДРЕСА_3 - ОСББ «Березіль», проінформоване та знає, що їй  на праві власності належить лише частина квартири, загальною площею                  24 кв.м. 
Позивач вважає, що через помилкове внесення відповідачами до програмного комплексу даних щодо опалювальної площі частини квартири, яка належить їй на праві власності, вона не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг. На її думку, дані програмного комплексу не можуть заміняти собою дані з правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності та вона не зобов`язана відповідно до чинного законодавства оплачувати за послуги з теплопостачання за частину квартири, яка не належить їй на праві власності.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд задовольнити позовні вимоги. Стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня                      2022 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,                         ОСОБА_1 оскаржила його   в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила рішення  Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що вона ні до ПАТ «Київенерго» ні до КП «Київтеплоенерго»  щодо укладення договору на послуги з централізованого теплопостачання не зверталась та ніяких даних для відкриття особового рахунку не надавала.
Апелянт стверджує, що особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_1 вже давно розділений, що на її думку підтверджується довідкою про отримання субсидії, а по іншим виконавцям послуг приходять окремі квитанції на оплату..
Зазначила, що в мотивувальній частині судового рішення, суд першої інстанції посилається на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до яких, надання житлового-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте, доказів укладення позивачем, як співвласником квартири таких договорів з підприємствами, що надають житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 у матеріалах справи відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник КП «Київтеплоенерго» - Ніколаєнко О.В. проти доводів апеляційної скарги заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.
Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу, ОСББ «Березіль» не скористалося.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що згідно технічних характеристик, житлова площа квартири АДРЕСА_1 становить                                    25,2 кв.м, загальна площа - 41,00 кв.м. (а.с.33-34), що додатково підтверджується  довідкою ЖБК «Взуттьовик» (а.с.32).
З відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 22 квітня 2015 року, та даних Бюро вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: 11/20 часток - ОСОБА_1 , на підставі довідки ЖБК «Обувщик» №140-с від 20 грудня 1991 року, дублікат якої виданий 19 квітня 2004 року; 9/20 часток - ОСОБА_3 , на підставі довідки ЖБК «Обувщик» № 140-с від 20 грудня 1991 року, дублікат № 2 якої виданий 19 квітня 2004 року (а.с.30).
За адресою квартири АДРЕСА_1 ,                 26 травня 2020 року направлено повідомлення Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації про те, що для отримання субсидії необхідно сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги (а.с.29).
З жовтня 2020 року, позивачу було призначено субсидію на житлово-комунальні послуги, виходячи із опалювальної площі 24,00 кв.м. (а.с. 27, 28).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
При цьому, положеннями ст. 322 ЦК України визначений обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
За редакцією ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Частиною 1 ст.  356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
За ст. 66 ЖК України, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від                        08 жовтня 1992 року №572, передбачений порядок розподілу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир. Мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).
Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначено, щ  надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Порядок укладення, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг врегульовано ст. 13 цього Закону, яка передбачає, що відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Отже, розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг.
Однак, докази укладання позивачем, як співвласником квартири таких договорів з підприємствами, що надають житлово-комунальні послуги за адресою квартири АДРЕСА_1 , в матеріалах справи відсутні.
При цьому, позивач стверджує, що особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_1 розділений, що на її думку підтверджується довідкою про отримання субсидії.
Приписами ст. 81 ЦПК України передбачено, що  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, як правильно вказав суд першої інстанції,  наявні в матеріалах справи повідомлення про призначення субсидії, в яких відображена опалювальна площа 24,00 кв.м не є належним та допустимим доказом розділення особового рахунку по квартирі АДРЕСА_1 .
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що Дніпровський районний суд міста Києва дійшов обгрунтовного висновку про те, що матеріали справи не містять доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України розділення особового рахунку за вищевказаною адресою.
Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентувалась Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від                   21 липня 2005 року № 630 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила № 630).
Згідно визначення, наведеного в п.2 Правил, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.
У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями, пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку (п. 12 Правил). 
Аналізуючи вищевикладені обставини та зазначені положення законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оплата за послуги з централізованого опалення має проводитися споживачем відповідно до загальної площі квартири, а в разі, якщо квартира перебуває у власності декількох осіб, може здійснюватись кожним співвласником окремо пропорційно до частки у праві власності лише за умови розподілу особових рахунків за окремо укладеними з кожним співвласником договорами.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини справи  і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновок Дніпровського районного суду міста Києва  про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , у зв`язку з недоведеністю позовних вимог ґрунтується на вимогах закону та підтверджується матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переказу фактичних обставин справи, повторюють доводи позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву, належна оцінка яким надана судом першої інстанції.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Дніпровського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги                           ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А,             п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Так як при вирішенні вказаної цивільної справи, Дніпровським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст. ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384  ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня                2022 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                      О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                    І.М. Білич 

                                                                                              Т.А. Слюсар