Постанова
Іменем України
 
05 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 465/3861/16-ц
провадження № 61-11811св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.,  Шандри М.М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29 грудня 2015 року в простій письмовій формі уклав із ОСОБА_2 попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна і отримання завдатку, згідно умов якого сторони зобов`язались заключити в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) належного продавцю нерухомого майна. Для гарантії виконання основного договору він передав відповідачу 5 000,00 доларів США. 
Вважає, що укладений між ними попередній договір від 29 грудня 2015 року є нікчемним, оскільки сторони не дотримали вимог щодо форми його укладення, зокрема такий правочин повинен укладатись у формі, встановленій для основного договору, - у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Посилаючись на наведене, просив встановити нікчемність укладеного між ним та ОСОБА_2 попереднього договору від 29 грудня 2015 року про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна і отримання завдатку та стягнути з відповідача на його користь 5 000,00 доларів США, що еквівалентно 124 450,00 грн.
ОСОБА_2 , у свою чергу, подав зустрічний позов, у якому просив визнати попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та отримання завдатку від 29 грудня 2015 року, укладений між ним та ОСОБА_1 , дійсним.
Посилався на те, що він наполягав на нотаріальному посвідченні договору, а ОСОБА_1 свідомо ухилився від таких дій, обґрунтовуючи це негайним вильотом за кордон. Вважає, що його первісний позов є лише способом повернути собі завдаток, що був переданий на виконання договору, не зважаючи на те, що саме ОСОБА_1 ухилився від його нотаріального посвідчення.
Короткий зміст оскарженої рішення сулу першої інстанції
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено нікчемність попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна і отримання завдатку від 29 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також застосовано наслідки нікчемності цього попереднього договору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 доларів США.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив із наявності підстав для задоволення первісного позову та застосування наслідків нікчемності правочину, укладеного між сторонами.
Короткий зміст оскарженої ухвали апеляційної інстанції
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від                  28 вересня 2021 року, в зв`язку з порушенням частини другої статі 358 ЦПК України. 
Оскільки апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту оскарженого судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, виходячи з вимог частини другої статті 358 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
21 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, закрити провадження у справі.
Підставами касаційного оскарження заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про пропуск річного строку на апеляційне оскарження, оскільки рішення суду першої інстанції заявник отримав                       05 жовтня 2022 року.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків, вважаючи відсутніми підстави для відкриття апеляційного провадження у даній справі.
Доводи інших учасників справи
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 28 вересня 2021 року в цій справі.
Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року в даній справі.
Витребувано з Франківського районного суду міста Львова справу                           № 465/3861/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним.
Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2023 року справу № 465/3861/16-ц призначено до судового розгляду.
Обставини справи
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 . Встановлено нікчемність попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна і отримання завдатку від                     29 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також застосовано наслідки нікчемності попереднього договору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 доларів США.                                 В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, подавши 18 жовтня 2022 року апеляційну скаргу, й, окрім іншого, просив поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження вказаного рішення суду. Зазначав, що про наявність рішення суду першої інстанції йому стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень. Ні він, ні його представник - адвокат Сенько М. М. в судовому засіданні 28 вересня 2021 року присутніми не були. Копію оскаржуваного рішення він отримав лише 05 жовтня 2022 року.
Ухвалою від 24 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд відмовив ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням вимог частини другої статі 358 ЦПК України.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження ухвали апеляційного суду є посилання заявника на порушення судом норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про пропуск річного строку на апеляційне оскарження, оскільки рішення суду першої інстанції заявник отримав 05 жовтня 2022 року.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Накладення обмеження дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року). 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Частиною третьою статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. 
Результат аналізу вказаної правової норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року                      у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2021 року на підставі частини другої статті 358 ЦПК України, виходив із того, що судом ухвалено рішення 28 вересня 2021 року, повний його текст складено 11 жовтня 2021 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав 18 жовтня 2022 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, виходячи з такого.
У справі, яка є предметом касаційного перегляду, встановлено, що сторони, у тому числі й ОСОБА_2 , були повідомлені про судове засідання, призначене на 28 вересня 2021 року завчасно, належним чином в установленому законом порядку, про що свідчать наявні у матеріалах справи відповідні розписки, проте у судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили.  
Відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання Франківського районного суду м. Львова 28 вересня 2021 року, у зв`язку з неявкою сторін, згідно з вимогами ЦПК України справа розглянута за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною другою  статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу 28 вересня 2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
28 вересня 2021 року Франківський районний суд м. Львова ухвалив рішення, яким задовольнив первісний позов ОСОБА_1 та відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 . Повний текст рішення суду виготовлено 11 жовтня 2021 року.
У постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
У передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення).               У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
З огляду на те, що розгляд справи, яка переглядається, відбувався за відсутності учасників справи, датою ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі є дата складення повного судового рішення -                           11 жовтня 2021  року.
Отже, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, правильно виходив із того, що апеляційна скарга подана 18 жовтня                          2022 року, тобто більш ніж через один рік з дня складання повного тексту рішення суду.
Оскільки заявник був повідомлений про розгляд справи, виникнення обставин непереборної сили апеляційний суд не встановив та заявник не довів, отже немає виключень, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги про те, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущено з поважних причин, оскільки рішення суду першої інстанції отримано 05 жовтня 2022 року, не мають правового значення з урахуванням викладених мотивів.
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду чи переоцінки доказів у справі, що в силу приписів статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює. 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов