КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
Справа № 753/1451/22                                           Головуючий у 1 інстанції: Комаревцева Л.В.
провадження № 22-ц/824/4787/2023                                            Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
26 квітня 2023 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 21 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-
в с т а н о в и в :
 
У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що в результаті винних дій ОСОБА_1 , під час керування ним автомобілем сталась дорожньо-транспортна пригода, що встановлено постановою судді Макарівського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року. 
Вказувала, що внаслідок ДТП автомобілю позивачки були спричинені механічні пошкодження. 
Відповідно до полісу №204954150 від 14.07.2021 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивачка застрахувала свій транспортний засіб «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 у ПрАТ СК «Вусо». 
Зазначала, що 26 листопада 2011 року страховик виплатив позивачу 130 000 грн. 
В подальшому, позивачка продала автомобіль, оскільки за результатами експертного дослідження відновлювальний ремонт є недоцільним. 
Враховуючи те, що відповідач добровільно різницю між фактично виплаченою сумою на ремонт автомобіля не відшкодовував, позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом про відшкодування шкоди в примусовому порядку.
Тому, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 у відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 89 000 грн, моральної шкоди у розмірі 40 000 грн., витрати на послуги майданчика утримання транспортного засоу у розмірі 2 680 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн, що разом становить 139 680 грн.
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21 лютого 2022 року позовні вимоги задоволенно частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 89 000 грн, витрати, понесені за оплату послуг майданчика тимчасового утримання транспортного засобі в розмірі 2 680 грн, витрати по сплаті судового збору на суму 1 369 грн 80 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалення нового, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування скарги вказує, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, оскільки відповідачем у встановлений законом строк було подано клопотання про розгляд справи з викликом сторін, що передбачає обов`язкове проведення судового засідання.
Вказує, що адвокатський ордер, що підтверджує повноваження адвоката Савельєвої С.А. - представника ОСОБА_2 , виготовлений друкарським методом і не є належним доказом наявності повноважень представника позивача. Тобто, позов подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.
Вважає, що позивач ввів в оману суд щодо вартості автомобіля Volkswagen Golf, Vin код: НОМЕР_2 , оскільки позивач в позовній заяві зазначає, що вартість автомобіля Volkswagen Golf, Vin код: НОМЕР_2 , на момент його придбання позивачем складала 300 000 гривень, що не відповідає дійсності у зв`язку з наступним. 
Зазначений автомобіль з пробігом 67 797 миль, що відповідає 108 475,20 тисячам кілометрів після дорожньо-транспортної пригоди було придбано 06.10.2020 в США на авто аукціоні Copart за 4 000 доларів США, що підтверджується інформацією з сайту: https://bidfax.info/volkswagen/golf-sport/6596872-volkswagen-golf-s-se-2016-gray-181-4-vin-3vw217au6gm020872.html. Відповідно станом на дату придбання автомобіля його вартість за офіційним курсом Національного банку України становила 113 603 грн 60 коп.
Тобто. інформація про вартість автомобіля зазначена позивачем в тексті позовної заяви, значно завищена.
Крім того, оплата позивачем/позивачу вартості автомобіля Volkswagen Golf, Vin код: НОМЕР_2 не підтверджена належними платіжними документами.
Позивачка разом з позовною заявою на підтвердження розміру збитків, завданих автомобілю Volkswagen Golf, Vin код: НОМЕР_2 направила копії Договорів купівлі-продажу №8045/2021/26/4106 від 13.07.2021 року та №8045/2021/2981989 від 14.12.2021 року.
Отже, позивачкою на підтвердження здійснення оплати вартості автомобіля за  укладеними договорами купівлі-продажу разом з позовом не надано жодного платіжного документу (платіжного дорученням, квитанції, тощо), а отже, неможливо встановити факт здійснення розрахунків за договорами.
Вказує, що позивачка в позовній заяві зазначає про недоцільність та неможливість проведення відновлювального ремонту автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на висновок автотоварознавчого дослідження (Звіт №08-10/В21 про визначення вартості матеріального збитку), даний звіт підготовлено суб`єктом оціночної діяльності СПД « ОСОБА_3 », але станом на дату направлення відзиву за даними Державного реєстру «Суб`єктів оціночної діяльності» інформація про суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 відсутня.
Натомість, Державний реєстр оцінювачів містить інформацію про особу з тотожним прізвищем та ініціалами, але дата видачі та номер сертифікату, зазначені в даному реєстрі, не збігаються з датою видачі та номером сертифікату зазначеного у висновку автотоварознавчого дослідження (Звіт№ 08-10/В21 про визначення вартості матеріального збитку) (роздрукована інформація з реєстрів надаємо в додатку).
Також, в додатках до висновку автотоварознавчого дослідження (Звіту № 8- 10/В21 про визначення вартості матеріального збитку) відсутня копія сертифікату.
За інформацією, наявною на інтернет сайті «АвтоНомера» за посиланням https://ua.carplates.app/ даний автомобіль було перереєстровано на нового власника 14.12.2021 року та йому видано новий державний номерний знак.
Отже, автомобіль під час його огляду уповноваженими працівниками підрозділів Державтоінспекції за місцем реєстрації транспортних засобів відповідав вимогам чинного законодавства та знаходився в технічно справному стані.
Таким чином, позивачкою додано до позову не допустимий висновок автотоварознавчого дослідження, а автомобіль під час його продажу позивачкою знаходився у технічно справному стані.
Крім того, позивачка в позовній заяві зазначала, що вона понесла витрати у сумі 2 680 гривень на послуги майданчика тимчасового утримання автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, на підтвердження чого направила разом з позовом рахунок на оплату зазначених послуг.
Проте, вважає, що наданий рахунок не підтверджує факт здійснення позивачкою оплати послуг майданчика тимчасового утримання автомобіля.
Також до позовної заяви позивачем долучено рахунок №СНС4434556-2 від 04.11.2021 року на здійснення ремонту автомобіля Volkswagen Golf, Vin код: НОМЕР_2 , але цей рахунок також ніяким чином не підтверджує факт здійснення позивачем оплати послуг по ремонту даного автомобіля.
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у п.18.6 постанови від 29.04.2020 у справі №915/641/19, за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.
Тобто, позивачкою на підтвердження здійснення оплати послуг майданчика тимчасового утримання автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди разом з позовом не надано жодного платіжного документу (платіжного дорученням, квитанції, тощо), а отже неможливо встановити факт здійснення позивачем повного розрахунку за надані послуги.
Також, вказує, що визначення поняття «моральна шкода», способи вирахування ступеня і розміру моральної шкоди не закріплені в чинному законодавстві України, але за п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства України моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`яку порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У відповідності до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Позивач в позовній заяві не зазначає з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується розмір нанесеної шкоди.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем понесено матеріальні збитки, тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 89 000 грн. Також зазначав, що підлягають стягненню з відповідача витрати, понесені позивачем на оплату послуг майданчика тимчасового утримання транспортного засобу у розмірі 2 680 грн та витрати по сплаті судового збору на суму 1 369 грн 80 коп.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, враховуючи, що внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, був позбавлений можливості користуватись автомобілем, докладав зусиль для оформлення страхової виплати, за наслідками ДТП продав автомобіль, який не підлягав відновленню з економічної точки зору, а відповідач в свою чергу не відшкодував заподіяну шкоду в добровільному порядку, відтак суд вважав необхідним визначити розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн, що на розсуд суду, мало б відповідати принципу розумності та справедливості.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що постановою Макарівського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року встановлено, що 10 вересня 2021 року о 15 год. 50 хв. на 61 кілометрі автодороги М-06 Київ - Чоп водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху, при виникненні перешкоди в русі не вжив заходів для зменшення швидкості, змінив напрямок руху, що призвело до наїзду на стоячий автомобіль Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а позивач та відповідач отримали тілесні ушкодження. 
Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.1, п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. За вчинення адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави.
Станом на день розгляду справи постанова Макарівського районного суду Київської області є такою, що набрала законної сили.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч.6 цієї ж статті вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Встановлено, що в результаті ДТП автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження. Позивач звернувся до станції технічного обслуговування ТОВ «АВТОДІМ ATЛAHT-M» для ремонту свого транспортного засобу. Позивачу був висталений рахунок від 04.10.2021 року №СНС4434556 на суму 398 009 грн 77 коп.
За полісом №204954150 від 14.07.2021 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач застрахував свій транспортний засіб Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». 
Так, 10.09.2021 року, з метою отримання страхового відшкодування позивачка звернулася до ПрАТ «Європейський страховий альянс» у відповідності до положень ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та повідомила про дорожньо-транспортну пригоду.
Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн, яку страховик виплатив позивачу 26.11.2021 року відповідно до заяв про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП.
Відповідно до Звіту №08-10/В21 від 08.10.2021 року про визначення вартості матеріального збитку: вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 404 852 грн 97 коп., вартість матеріального збитку КТЗ складає 321 678 грн 90 коп. Відновлювальний ремонт недоцільний з економічної точки зору.
Позивач згідно договору купівлі-продажу від 13.07.2021 року придбав у власність Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 300 000 грн. Так як СТО виставило рахунок на суму 398 009 грн 77 коп., страхова компанія визначила вартість відновлювального ремонту КТЗ на суму 404 852 грн 97 коп., а вартість матеріального збитку КТЗ становила 321 678 грн 90 коп., то позивач прийняв рішення щодо продажу свого транспортного засобу.
За договором купівлі-продажу від 14.12.2021 року позивач продав автомобіль Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримавши 81 000 грн.
Позивач зазначав, що неодноразово звертався до відповідача щодо відшкодування заподіяної шкоди, яка виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за вини відповідача, який відмовляється відшкодовувати шкоду в добровільному порядку.
Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до п.6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог і не здобуто таких доказів на час розгляду справи судом.
Зважаючи на викладені позивачкою обставини, суд вірно вважав, що оскільки позивачкою понесено матеріальні збитки, то відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачці різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 89 000 грн.
При цьому, підлягали до стягнення з відповідача і витрати, понесені позивачкою на оплату послуг майданчика тимчасового утримання транспортного засобі в розмірі 2680 грн., та витрати по сплаті судового збору на суму 1369 грн. 80 коп.
Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції вірно зазначав, що згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.
Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб».
Судом встановлено, що винними діями відповідача позивачу завдано шкоди, оскільки останній керуючи транспортним засобом порушив ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем в якому перебував позивач.
За вимогами ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, про те, що наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, враховуючи, що внаслідок ДТП позивачка отримала тілесні ушкодження, була позбавлена  можливості користуватись автомобілем, докладала зусиль для оформлення страхової виплати, за наслідками ДТП продала автомобіль, який не підлягав відновленню з економічної точки зору, а відповідач в свою чергу не відшкодував заподіяну шкоду в добровільному порядку, відтак суд вірно вважав прийнятним визначити розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн., що, як вважає колегія суддів, відповідає принципу розумності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не вирішив його клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки своє судове рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін суд першої інстанції обґрунтував в ухвалі про відкриття провадження.
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справи незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
За ч.ч.6, 9 ст.19 ЦПК України малозначними справами, у т.ч. є справи, в яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімумуму для працездатних осіб.
Згідно з ч.3 ст.274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо, кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес, думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Прийняте судом першої інстанції судове рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідає вимогам процесуального закону.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
  п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 21 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:                        

Судді: