ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" травня 2023 р.           Справа№ 910/4390/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Колосовська А.Р.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 02.05.2023,

розглянувши апеляційну скаргу  Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна»
на рішення          Господарського суду міста Києва від 28.09.2022
у справі          №910/4390/22 (суддя Літвінова М.Є.)
за позовом            Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна»
до                     Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про                     стягнення 9 737,85 грн,

В С Т А Н О В И В : 

Короткий зміст позовних вимог

Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» (далі, позивач або Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі, відповідач або Укрзалізниця) про стягнення 9 737,85 грн неустойки за порушення строку поставки вантажу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором № 08906/ЦТЛ-2018/18/158 про надання послуг від 12.02.2018, не було дотримано строк доставки вантажу, прийнятого до перевезення за залізничною накладною № 23202704 від 22.09.2021, у зв`язку з чим позивачем нараховано неустойку за перевищення строку доставки вантажу, передбачену статтею 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі            №910/4390/22 позовні вимоги задоволено частково. 
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача неустойку за порушення строків доставки вантажу у розмірі 973,79 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481,00 грн. 
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що факт порушення відповідачем строків перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, а тому позивач має право на стягнення неустойки у заявленій до стягнення сумі. 
Водночас суд, враховуючи подане відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки, а також те, що відповідачем доставлено вантажі в пункт призначення, тоді як позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажів, враховуючи, що відповідач в умовах воєнного стану має для країни вкрай важливе стратегічне значення, постійно зазнає людських та інфраструктурних втрат внаслідок бойових дій на території України, усунення яких потребує значних ресурсів, власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності держави, дійшов висновку про можливість зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з АТ «Українська залізниця» на користь ПІІ «АМІК Україна», до 973,79 грн (10% від обґрунтованого розміру неустойки у сумі 9  737,85 грн).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням,  позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/4390/22 в частині зменшення розміру неустойки до 10% та відмови у задоволенні частини  позовних вимог та постановити нове рішення, яки позов позивача задовольнити в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:
- предметом позову у даній справі є стягнення неустойки, нарахованої за порушення, які відбулись до введення воєнного стану;
- відповідачем не надано доказів об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків, зокрема, відсутності коштів на поточних та інших рахунках, неможливості залучення кредитних коштів для оплати спірного штрафу;
- зменшення розміру неустойки на 90% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін;
- неустойка розрахована на підставі та у відповідності до норм міжнародного законодавства, а УМВС не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваної неустойки (у разі її правомірного нарахування).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов електронною поштою через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду 07.02.2023, заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив відмовити у її задоволенні.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що факт порушення відповідачем зобов`язань до початку військової агресії російської федерації  не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, оскільки, якби порушення строків перевезення вантажів мало б місце після 24.02.2022 (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки.
Також відповідач вважає необґрунтованими та безпідставними твердження позивача про те, що неустойка, яка є предметом спору, розрахована на підставі та у відповідності до норм УМВС, яка не містить норм, які б надавали господарському суду право зменшувати розмір неустойки (пункти 43, 44, 45 постанови Верховного Суду від 16.06.2022 №917/530/21), оскільки висновки Верховного Суду в даній постанові не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору        з огляду на те, що причиною виникнення спору у справі №917/530/21 стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з суб`єкта господарювання штрафу та пені за прострочення сплати штрафу, накладеного згідно з рішенням Антимонопольного комітету України. Отже, підставою для стягнення штрафу у справі №917/530/21 було рішення центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом як таке, що є обов`язковим до виконання згідно з приписами    Закону України «Про Антимонопольний комітет України». Водночас предметом спору у справі №910/4390/22 є стягнення неустойки за прострочення строків доставки вантажу, при цьому, жодних рішень органів чи установ, які є обов`язковими до виконання, у даній справі немає.
Крім того, заявник в апеляційній скарзі просив суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/4390/22.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2022 апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/4390/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: ОСОБА_1, судді Шапран В.В., Буравльов С.І.
У зв`язку з перебуванням судді Шапрана В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 №09.1-08/318/23 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2023 апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/4390/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: ОСОБА_1, судді Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 поновлено Підприємству з іноземними інвестиціями «Амік Україна» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва  від 28.09.2022 у справі  №910/4390/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/4390/22, справу №910/4390/22 призначено до розгляду на 08.02.2023, витребувано з Господарського суду міста Києва  матеріали справи №910/4390/22, зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/4390/22.
01.02.2023 матеріали справи  надійшли до Північного апеляційного господарського суду. 
У судове засідання 08.02.2023 з`явилися представники сторін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 відкладено розгляд справи на 22.03.2023.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/301/23 від 30.03.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4390/22 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 28.02.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу від 30.03.2023 справу №910/4390/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.
З метою здійснення подальшого розгляду апеляційної скарги ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 прийнято апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/4390/22 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді:                Тищенко А.І., Скрипка І.М., розгляд справи №910/4390/22 призначено на 02.05.2023.
У судовому засіданні 02.05.2023 за результатами заслуховування пояснень представника відповідача по суті спору суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 02.05.2023 з`явився представник відповідача.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що у матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного документа в системі «Електронний суд».
Отже, за вказаних обставин, неявка у судове засідання представника позивача у відповідності до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної  інстанції

12.02.2018 між Підприємством з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» (як замовником) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (як перевізником) було укладено договір про надання послуг №08906/ЦТЛ-2018/18/158, відповідно до умов якого перевізник зобов`язався здійснювати перевезення вантажів, надавати вантажний вагон для перевезення та інші послуги, пов`язані з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученні (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.
Надання послуг за цим Договором може підтверджуватись, зокрема, залізничною накладною (пункт 1.3. Договору).
На виконання умов Договору була оформлена накладна №23202704 від 22.09.2021, за якою перевізник взяв на себе зобов`язання відправити вантаж у вагонах №74944968 та №74811472 зі станції Барбаров БЧ (республіка білорусь) до станції призначення Кременець УЗ (Львівська залізниця), про що зазначено у графах 2 «Станція відправлення», 5 «Станція призначення», 22 «Перевізники» накладної.
Накладна складається з двох частин: паперова накладна засвідчує факт перевезення вантажу на території білорусії, а електронна  на території України.
Загальна відстань по території білорусії  272 км. Час перебування вантажу на території білорусії  2 доби. Загальна відстань по території України складає 234 км.
Вантаж прибув на станцію Кременець Львівської залізниці 02.10.2021 та переданий вантажоодержувачу на під`їзні колії, що підтверджується відміткою у накладній.
Відповідно до графи 32 «Подовження строку доставки» накладної, вантаж був затриманий на 2 (дві) доби для митного оформлення, тобто строк доставки вантажу подовжено на 2 (дві) доби.
Враховуючи вищезазначене, фактичний строк доставки вантажу становить 10 діб, а загальна відстань  506 км.
Як зазначає позивач, відповідачем було допущене прострочення з доставки вантажу на 4 доби.
Посилаючись на допущення відповідачем порушення строку доставки вантажу, позивач, на підставі норм УМВС та положень  Статуту залізниць України, нарахував відповідачу неустойку, у зв`язку з чим ПІІ «АМІК Україна» звернулось до АТ «Українська залізниця» з претензією №2242 від 18.11.2021 про сплату неустойки за перевищення строку доставки вантажу на суму 9  737,85 грн, що підтверджується накладною оператора поштового зв`язку «Укрпошта» №0505039754317 від 18.11.2021, списком « 138/18.11.21» згрупованих відправлень ф. 103А, описом вкладення у цінний лист № 0505039754317 та фіскальним чеком від 18.11.2021, копії яких надані в матеріали справи.
Указана претензія була отримана АТ «Українська залізниця» 22.11.2021, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №0505039754317, однак залишена відповідачем без уваги та виконання, що і стало підставою звернення позивача з даною позовною заявою до суду за захистом своїх прав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні з наступних підстав.
Згідно з частиною 1        статті        909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу відповідно до частини 3 статті    909 Цивільного кодексу України та частини 2    статті 307 Господарського кодексу  України  підтверджується складанням транспортної накладної.
Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.
Статтею 12 Закону України  «Про залізничний транспорт»  передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
У відповідності до частини 2 статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт» нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно з пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457,  Статут залізниць України  визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.
Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно зі статтею 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.
За приписами статті 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.
Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.
Згідно з параграфом 1 статті 3 УМВС встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізничо-поромному сполученні (Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення).
Відповідно до параграфу 1 статті 14 УМВС у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.
Умовами статті 24 УМВС передбачено, що якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті. Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм: для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км; для інших відправлень - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.
Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.
Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.
Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.
Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу.
За положеннями статті 23    Статуту залізниць України    дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.
Судом встановлено, що на підставі залізничної накладної №23202704 від 22.09.2021 між сторонами спору виникли правовідносини з перевезення вантажу залізницею у міжнародному сполученні між республікою білорусь та Україною.
Як вбачається з залізничної накладної №23202704 від 22.09.2021 вантаж був відправлений зі станції відправлення Барбаров БЧ (республіка білорусь) відправником  Відкритим акціонерним товариством «Мозирський нафтопереробний завод», республіка білорусь, у вагонах №74944968 та № 74811472 до станції призначення Кременець УЗ (Львівської залізниці), вантажоодержувач  Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» (провізна плата  32  459,50 грн).
Оскільки, вантаж був відправлений 22.09.2021, то перебіг терміну доставки вантажу розпочався з 23.09.2021. 
Загальна відстань перевезення по території білорусі  272 км. Загальна відстань по території України складає 234 км. Разом 506 км.
Термін перебування вантажу на території білорусі складає 2 (дві) доби. 
Відповідно до графи 32 «Подовження строку доставки» накладної, вантаж був затриманий на 2 (дві) доби для митного оформлення, тобто строк доставки вантажу подовжено на 2 (дві) доби.
Вантаж прибув на станцію Кременець Львівської залізниці 02.10.2021 та переданий вантажоодержувачу, що підтверджується відміткою у графі 64 накладної та не заперечується відповідачем.
Згідно статті 24 УМВС для спірного перевезення строк доставки вантажу мав обраховуватись як одна доба на кожні розпочаті 200 км. Також термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу та на 2 доби, враховуючи затримку на шляху слідування, відмітка про що зроблена у графі 32 накладної.
Таким чином, нормативний строк доставки вантажу не повинен був перевищувати 6 діб, однак фактично становив 10 діб. 
Отже, судом обґрунтовано визначено, що відповідачем було допущено прострочення доставки на 4 доби.
За положеннями параграфу 3 статті 37 УМВС перевізник несе відповідальність за перевищення терміну доставки.
Згідно з параграфом 1 статті 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.
У параграфі 2 статті 45 УМВС встановлено, що розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:
-  6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;
- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше за одну десяту, але не понад три десятих загального терміну доставки; 
-  30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.
Враховуючи перевищення терміну доставки вантажу на 4 (чотири) доби, відношення перевищення терміну доставки (4 (чотири) доби) до загального терміну доставки (6 (шість) діб) складає 4/6=0,66.
Відсоток провізної плати відповідно до параграфу 2 статті 45 УМВС, який визначається як розмір неустойки за прострочення доставки, становить 30%, провізна плата згідно із відомостями у накладній складає 32  459,50 грн.
Такими чином, неустойка за прострочення доставки вантажу становить 9  737,85 грн (32  459,50 грн х 30%/100%).
З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що визначений позивачем розмір неустойки за перевищення строку доставки вантажу в сумі 9  737,85 грн відповідає наведеним вище нормам та є правомірним.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем до відзиву на позовну заяву було додане клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки до 0 грн.
Суд першої інстанції вказане клопотання задовольнив частково, зменшивши суму неустойки на 90% від заявленої до стягнення.
Колегія суддів, натомість, за результатами перегляду справи, дійшла висновку про недоцільність зменшення судом першої інстанції розміру неустойки на 90% від заявленої до стягнення та про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача та зменшення суми неустойки на 50%, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Як зазначено у  рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та від 25.02.2020 у справі №904/2542/19).
Із урахуванням вищевикладеного, на підставі частини 3  статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1  статті 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідач виконав (з простроченням) свої зобов`язання з перевезення вантажу.
Позивачем, у свою чергу, не надано належних та допустимих доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажу на підставі залізничної накладної №23202704 від 22.09.2021.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні»  у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Законом України №2102-IX від 24.02.2022 затверджено  Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений до 18.08.2023.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про залізничний транспорт»   залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України.
Акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснює вантажні, пасажирські перевезення, в тому числі перевезення військових пасажирів та військових вантажів, та віднесене до Переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року №83.
Колегія суддів враховує, що російською федерацією з 24.02.2022 систематично здійснювалися ракетні обстріли, у тому числі, залізничної інфраструктури та відповідач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності нашої держави.
До того ж, до повномасштабної військової агресії проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.
Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Загальновідомість фактів військової агресії, виконання відповідачем евакуаційних рейсів, здійснення перевезення для потреб Збройних Сил України, ракетні обстріли об`єктів залізничної інфраструктури підтверджуються органами державної влади та місцевого самоврядування України, безліччю публікацій у національних та міжнародних засобах масової інформації.
Таким чином, наведені факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.
Суд враховує, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, оскільки у даному випадку мова йде не про звільнення від сплати неустойки у зв`язку з відсутністю вини відповідача, а про зменшення її розміру відповідно до  статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України з урахуванням того, що відповідач є об`єктом критичної інфраструктури, підприємством, яке має монопольне становище на ринку надання послуг з перевезення залізничним транспортом.
При вирішенні питання щодо зменшення розміру штрафу колегією суддів враховано заперечення позивача, які викладені в апеляційній скарзі, однак враховуючи економічну ситуацію в країні, яка склалася навколо вищезазначеної діяльності АТ «Українська залізниця», власником якого є держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, та враховуючи велику кількість контрагентів відповідача знову ж таки в специфічному та стратегічному секторі вантажного залізничного перевезення, суд не погоджується з доводами позивача щодо взагалі відсутності підстав для зменшення розміру штрафу.
Твердження скаржника, що відповідачем не було надано доказів об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків, зокрема, відсутності коштів на поточних та інших рахунках підприємств, у тому числі неможливості залучення кредитних коштів, не спростовує наведених висновків суду.
При цьому колегія суддів відхиляє посилання скаржника на необхідність застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16.06.2022 у справі №917/530/21, оскільки предмет спору, обставини справи та суб`єктний склад у наведеній справі та справі, що розглядається, різниться.
Так, у справі №917/530/21 предметом спору є стягнення штрафних санкцій за рішенням наділеного владними повноваженнями державного органу, що прийнято на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції» та є обов`язковим для виконання, що виключає можливість суду підміняти орган, рішення якого оскаржується в тому числі і шляхом зменшення розміру штрафу, стягнутого за цим рішенням.
Натомість у даній справі наведені вище обставини відсутні, як відсутній і орган, рішення якого є обов`язковим до виконання, що не виключає можливості та права суду у застосуванні до спірних правовідносин приписів статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України щодо зменшення штрафних санкцій.
Також судом встановлено, що УМВС дійсно не містить відповідних положень щодо зменшення розміру неустойки, у той же час, згідно зі статтею 5 УМВС за відсутності відповідних положень у цій угоді застосовується національне законодавство тієї сторони, в якій правомочна особа реалізує свої права. Відповідно, суд не позбавлений права застосовувати до спірних правовідносин положення статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача щодо відсутності підстав для зменшення розміру неустойки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а тому колегією суддів відхиляються. 
У свою чергу, на переконання колегії суддів, оптимальним для дотримання балансу інтересів сторін у спорі, яке запобігатиме настанню для них негативних наслідків, буде зменшення заявленої до стягнення із відповідача суми неустойки на 50%,  у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 4  868,92 грн. 
Висновки місцевого господарського суду про зменшення заявленої до стягнення суми неустойки на 90% зроблені без урахування принципу збалансованості інтересів сторін спору, таке зменшення є несправедливим та надмірним і фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.
Таким чином, клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки підлягає частковому задоволенню (на 50% від заявленої до стягнення позивачем суми). 
Апеляційна скарга позивача, відповідно, також підлягає частковому задоволенню, враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру неустойки на 50%, а не на 90%.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1  статті 74 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1  статті 77 Господарського процесуального кодексу України  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За змістом пункту 2 частини 1  статті 275 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити судове рішення.
Відповідно до частини 4  статті 277 Господарського процесуального кодексу України  зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За змістом  статті 277 Господарського процесуального кодексу України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема,    неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права та процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у даній справі таким, що підлягає зміні із задоволенням позовних вимог частково, на загальну суму 4  868,92 грн.
Розподіл судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги здійснено у відповідності до  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями  129,  269,  270,  273, пунктом 2 частини 1 статті  275, статтями  277,  282,  284   Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/4390/22 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/4390/22 змінити.
Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/4390/22 у наступній редакції:
«Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з  Акціонерного товариства «Українська залізниця»  (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815) на користь  Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна»  (04071, м. Київ, Верхній Вал, 68, ідентифікаційний код юридичної особи: 30603572)  неустойку за порушення строків доставки вантажу у розмірі 4  868 (чотири тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн 92 коп, а також судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2  481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.».
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця»  (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815) на користь  Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна»  (04071, м. Київ, Верхній Вал, 68, ідентифікаційний код юридичної особи: 30603572)  1  860 (одну тисячу вісімсот шістдесят) грн 75 коп судового збору за подання апеляційної скарги.
Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва згідно вимог процесуального законодавства.
Матеріали справи №910/4390/22 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 11.05.2023.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                А.І. Тищенко