ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2023 р.           Справа№ 910/12647/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Коробенка Г.П. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 
на  рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 
у справі №910/12647/22 (суддя  Щербаков С.О.)
за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 
до Акціонерного товариства "Мегабанк", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Білої Ірини Володимирівни 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Артсіті" 
про стягнення 148 275, 00 грн,

УСТАНОВИВ:
У листопаді 2022 року Акціонерне товариство "Укргазвидобування"  (далі - позивач, покупець, бенефіціар) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Білої Ірини Володимирівни (далі - відповідач, гарант) про стягнення 148 275,00 грн банківської гарантії. 
Позовні вимоги  обґрунтовані тим, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Артсіті" (далі - третя особа, постачальник, принципал) був укладений договір поставки від 26.01.2022, виконання якого забезпечувалось наданою відповідачем банківською гарантією, але постачальник не виконав зобов`язання з поставки товару у встановлені строки, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача за отриманням оплати по гарантії, однак, відповідач суму гарантії не сплатив. 
Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що з моменту запровадження в АТ  "Мегабанк" процедури ліквідації, а саме з 22.07.2022, банк не може здійснювати банківську діяльність, а зобов`язання банку за банківською гарантією були припинені. Крім того, відповідач зазначав, що йому не відомо щодо обставин виконання договору поставки від 26.01.2022, укладеного ТОВ "Артсіті" і АТ "Укргазвидобування", в умовах воєнного стану.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2023 року у позові відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки будь-які спори стосовно акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню в судовому порядку; встановивши обґрунтованість позовних вимог, суд фактично не вирішив спір і порушені права позивача не відновив; стягнення з відповідача суми за банківською гарантією не суперечить нормам спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; право бенефіціара на отримання від гаранта за банківською гарантією не поставлено у залежність від запровадження ліквідаційної процедури банка-гаранта, оскільки бенефіціар набуває статусу кредитора лише після пред`явлення вимоги гаранту; виконання судового рішення про стягнення банківської гарантії виконуватиметься виключно в межах процедури ліквідації банку та у відповідному порядку черговості; вимоги позивача мають бути задоволені в позовному провадженні з огляду на відмову Уповноваженої особи Фонду задовольнити належно представлену вимогу бенефіціара у межах ліквідаційної процедури банку; правові позиції Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції, були висловлені за інших правовідносин і обставин справ. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 25 квітня 2023 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута  у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.
20.04.2023 від позивача надійшла заява, у якій він просив здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, у зв`язку з тим, що дана справа має вагоме значення для позивача і враховуючи обставини неплатоспроможності гаранта (відповідача).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом сторін.
25 квітня 2023 року відповідач направив до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що з 02.06.2022 у АТ "Мегабанк" було запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 21.07.2022 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації; під час процедури ліквідації банків Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним і пріоритетним відносно інших законодавчих актів; з моменту запровадження в АТ "Мегабанк" процедури ліквідації банк не може здійснювати банківську діяльність, а зобов`язання банку за банківською гарантією були припинені, про що було повідомлено третю особу; позивачем було неналежно представлено банківську гарантію; за умовами договору поставки сторони звільняються від відповідальності за невиконання зобов`язань у разі виникнення обставин непереборної сили, а настання обставин непереборної сили (введення воєнного стану) є загальновідомим фактом і відповідачу невідомо щодо обставин виконання договору в умовах воєнного стану; позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, оскільки відповідачем має бути банк, а не Уповноважена особа Фонду; на позивача поширюються обмеження щодо задоволення майнових вимог, впровадження спеціальним Законом, а тому його вимоги не можуть бути задоволені поза межами ліквідаційної процедури банку; позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки вимоги, не включені до реєстру кредиторів, задоволенню в ліквідаційній  процедурі не підлягають, а виконавчий документ, у разі задоволення позову, не підлягатиме примусовому виконанню; у зв`язку із запровадженням воєнного стану кредитори банку можуть направити заяви про визнання їх вимог протягом усього терміну здійснення ліквідаційної процедури банку. 
Частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі -  ГПК України) встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно частини 1 статті 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Акціонерним товариством "Мегабанк", як гарантом, 19 січня 2022 року було видано банківську гарантію №09, згідно з якою гарант гарантує належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Артсіті", іменованого надалі принципал, зобов`язань по виконанню контракту/договору, що укладається за результатами закупівлі відкриті торги №UA-2021-11-17-011584-а, оголошення від 17.11.2021р, укладеного принципалом з Акціонерним товариством "Укргазвидобування", іменованого надалі - бенефіціар.
Банківська гарантія містить наступні умови: 
- гарант справжнім безвідклично та безумовно та без заперечень зобов`язується виплатити бенефіціару на вимогу будь-яку суму вказану в вимозі бенефіціара, що не перевищує 148 275, 00 грн., не пізніше 5 робочих днів з дати отримання вимоги бенефіціара, що містить вказівку на те, в чому полягає порушення принципалом зобов`язань, в забезпечення якого видана ця гарантія, та без необхідності подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, надання додаткових обґрунтувань; 
- форма представлення: 
-- у паперовій формі: рекомендованим листом або кур`єром; та/або в електронній формі: ключованим SWIFT повідомленням.
- для паперової форми: вимога бенефіціара до гаранта про сплату грошової суми по цій гарантії має бути підписана уповноваженою особою бенефіціара та завірена печаткою бенефіціара. 3 метою ідентифікації банк бенефіціара підтверджує дійсність підпису бенефіціара на письмовій вимозі шляхом направлення ключованого повідомлення на SWIFT-адресу гаранта.
- для електронної форми: передача вимоги здійснюється через банк бенефіціара ключованим повідомленням SWIFT на SWIFT-адресу DBBKUA2K з цитуванням повного тексту вимоги бенефіціара, включаючи відповідну дату виставлення вимоги. Дата отримання такого SWIFT повідомлення буде розглядатися як дата подання вимоги.
- ця гарантія забезпечує виконання принципалом зобов`язань за вказаним вище договором;
- ця гарантія є окремим видом забезпечення виконання зобов`язань за договором. Сплата гарантом грошової суми по цій гарантії на вимогу бенефіціара, не звільняє принципала від обов`язку сплатити неустойку (пеню, штрафи), передбачені договором;
- зобов`язання гаранта перед бенефіціаром вважається належним чином виконаним з дати фактичного надходження грошових коштів на поточний рахунок бенефіціара, вказаний у вимозі бенефіціара;
- усі платежі за гарантією мають бути виконані гарантом на користь бенефіціара незалежно від будь-яких заперечень принципала або будь-якої третьої сторони;
- ця банківська гарантія є безвідкличною, непередаваною і не може бути переуступлена без попередньої згоди зі сторони гаранта, принципала та бенефіціара; 
- без згоди бенефіціара допускається вносити зміни до банківської гарантії щодо збільшення суми банківської гарантії та продовження терміну дії гарантії;
- ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє до 17:00 год. 28 жовтня 2022  включно.
26 січня 2022 року між Акціонерним товариством "Укргазвидобування", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Артсіті", як постачальником, було укладено договір поставки №109/22, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві автомобілі легкові повнопривідні рамні (далі - товар), зазначені в специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.
Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації (далі - специфікація), яка є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною. (п.1.2 договору)
Згідно п.3.2 договору, загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до цього договору. 
Відповідно до п. 5.1 договору, строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до цього договору.
У п. 5.2 договору зазначено, що обсяг поставки товару (кожної партії товару) визначається в рознарядках покупця. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в розділі XIV даного договору.
Згідно п.5.3 договору датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін акту приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку №3 до цього договору, який є його невід`ємною частиною (застосовується, якщо постачальник не є резидентом України) або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем).
Згідно Специфікації №1 до договору поставки постачальник зобов`язався поставити покупцю автомобілі Toyota Land Cruiser Prado 4.0 Dual  VVT-S 6A/T в кількості 2 штуки,  загальною вартістю 2 965 500,00 грн. 
Згідно з п.3 Специфікації №1 строк поставки товару: протягом 120 календарних днів з моменту отримання рознарядки покупця, але не пізніше 30.06.2022. 
На виконання умов договору поставки позивачем 02.02.2022 було надіслано на електронну адресу постачальника, зазначену у розділі 14 договору, лист - рознарядку щодо відпуску продукції №ПГВ004.1.17.2-541 від 01.02.2022 на суму в розмірі 2 965 500, 00 грн, що підтверджується скріншотом програми електронної пошти, а направлення рознарядки електронною поштою відповідає умовам п.11.13 договору. 
Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що постачальник зобов`язаний був поставити товар у строк до 02.06.2022, але не пізніше 30.06.2022.
Проте, як вказує позивач, продавцем були порушені умови договору та не поставлено товар на загальну суму 2 965 500,00 грн за договором поставки у строки, визначені специфікацією до договору, тобто постачальником не були виконані свої зобов`язання за договором. 
У зв`язку із порушенням ТОВ "Артсіті" умов договору в частині поставки товару, позивач, через свій обслуговуючий банк АТ "Укрексімбанк", 20.09.2022 направив АТ "Мегабанк" (гаранту) в електронній формі ключованим повідомленням SWIFT: DBBKUA2K платіжну вимогу по банківській гарантії від 19.01.2022 №09, в якій повідомив про те, що принципал (ТОВ "Артсіті") не виконав зобов`язання за договором в частині поставки товару, тому вимагав сплатити суму у розмірі 148 275,00 грн  за банківською гарантією від 19.01.2022 №09.
Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
У жовтні 2022 року позивач звернувся до відповідача з листом від 14.10.2022, в якому зазначив, що ним через свій обслуговуючий банк було направлено в електронній формі ключованим повідомленням SWIFT платіжну вимогу по банківській гарантії від 19.01.2022 №09, з цитуванням повного тексту вимоги бенефіціара. Також вказав, що станом на 05.10.2022 гарант не виконав вимогу, а тому позивач вимагав сплатити суму в розмірі 148 275 грн. на зазначені у листі реквізити.
Листом від 26.10.2022 за вих. №2170 відповідач повідомив позивачу, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21 липня 2022 р. №362-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "Мегабанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21 липня 2022 р. №506 "Про початок процедури ліквідації АТ "Мегабанк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Всі повноваження уповноваженої особи на здійснення ліквідації АТ "Мегабанк" виконавчою дирекцією Фонду було делеговано провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків - Ірині Білій. Під час дії процедури ліквідації Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконує дії із забезпечення виведення неплатоспроможного банку з ринку, обов`язково керуючись приписами норм чинного законодавства, в тому числі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним для здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку. Таким чином, з моменту запровадження в АТ "Мегабанк" процедури ліквідації, а саме з 22.07.2022, банк не може здійснювати банківську діяльність, а зобов`язання банку за банківською гарантією були припинені.  
У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 148 275,00 грн банківської гарантії.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на позивача поширюються обмеження щодо задоволення майнових вимог, впроваджені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому його вимоги не можуть бути задоволені поза межами ліквідаційної процедури банку в окремому позовному провадженні.
Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі наступних правочинів: 
- договору поставки від 26 січня 2022 року, який укладений між позивачем та третьою особою, який за правовою природою є договором поставки;
- банківської гарантії №09 від 19 січня 2022 року, наданої відповідачем позивачу, яка є одностороннім правочином та одним із видів забезпечення виконання зобов`язань. 
Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача, як гаранта, суми, забезпеченої гарантією, внаслідок невиконання постачальником своїх зобов`язань за договором поставки.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду, зокрема, викладеної у постановах від 18.10.2018 у справі №910/21641/17, від 20.06.2018 у справі №904/9536/17, від 02.03.2018 у справі №910/8297/17, від 10.05.2018 у справі №904/4275/17, при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта платити за гарантією в предмет доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією. 
Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 662  ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
За умовами Специфікації №1 до договору поставки, з врахуванням дати направлення листа-рознарядки, постачальник зобов`язаний був поставити товар у строк до 02.06.2022, але не пізніше 30.06.2022.
Однак, матеріали справи не містять доказів того, що постачальник поставив позивачу обумовлений договором, отже постачальником не були виконані зобов`язання за договором поставки.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Аналогічні умови передбачені умовами пункту 8.1 договору поставки. 
Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.
Проте, матеріали справи не містять відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), отриманого в порядку, встановленому Регламентом ТПП України та відповідно до пунктів 8.2, 8.3 договору поставки, який би підтверджував вплив вказаних обставин на неможливість виконання постачальником умов договору, тому відсутні підстави для звільнення постачальник від відповідальності за невиконання зобов`язань по договору поставки.
Статтею 200 ГК України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.  Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Статтею 561 ЦК України встановлено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.
Відповідно до умов виданої відповідачем гарантії строк її дії становив - до 17:00 28 жовтня 2022 року включно.
Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання урегульований Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України   № 639 від 15.12.2004 (далі - Положення), розділом І якого визначено, що гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії; гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин.
Частинами 1, 2, 3 ст. 563 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення зобов`язань з боку принципала, але не у відношенні гаранта, а щодо бенефіціара за основним зобов`язанням. 
Тобто, підставою для виконання гарантом своїх зобов`язань є особливий стан сторін в основній угоді, в якій гарант не є суб`єктом. Іншими словами, гарант сплачує відповідну суму бенефіціару при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Згідно з п. 62 розділу Х Положення бенефіціар для отримання платежу за гарантією подає до банку-гаранта безпосередньо або через банк бенефіціара (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу за гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).
Умовами наданої відповідачем гарантії передбачено, що вона представляється у паперовій формі: рекомендованим листом або кур`єром; та/або в електронній формі: ключованим SWIFT повідомленням. 
Для електронної форми: передача вимоги здійснюється через банк бенефіціара ключованим повідомленням SWIFT на SWIFT-адресу DBBKUA2K.
Позивач через свій обслуговуючий банк 20.09.2022 направив гаранту в електронній формі ключованим повідомленням SWIFT платіжну вимогу по банківській гарантії, в якій повідомив про те, що принципал не виконав зобов`язання за договором в частині поставки товару, тому вимагав сплатити суму у розмірі 148 275,00 грн  за банківською гарантією від 19.01.2022.
Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Згідно наданої відповідачем гарантії вона є безвідкличною  і безумовною та без необхідності подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, надання додаткових обґрунтувань, а вимога направлена в межах строку, встановленого в гарантії.
В силу положень статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема, і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Навпаки, відповідно до частини 3 статті 565 ЦК України, якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що гарантійний випадок за наданою відповідачем гарантією є таким, що настав, оскільки факт невиконання принципалом зобов`язання з поставки товару у строки, визначені договором поставки є доведеним, вимога до гаранта була надіслана у визначеному в гарантії порядку, відповідає вимогам, встановлених в гарантії, та отримана відповідачем у строки, встановлені в гарантії.
Однак, листом за вих. №2170 від 26.10.2022 відповідач відмовив у сплаті суми 148 275,00 грн, оскільки з моменту запровадження в АТ "Мегабанк" процедури ліквідації, а саме з 22.07.2022, банк не може здійснювати банківську діяльність,  тому зобов`язання банку за банківською гарантією були припинені.  
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Національного банку України №261-рш/БТ від 02 червня 2022 року "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних", віднесено АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних. 
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №383 від 02.06.2022 розпочато процедуру виведення Акціонерного товариства "Мегабанк" з ринку і запроваджено тимчасову адміністрацію з 03.06.2022 по 02.07.2022 (включно). Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 22 червня 2022 року №423 щодо продовження тимчасової адміністрації в неплатоспроможному АТ "Мегабанк" на один місяць з 03 липня 2022 року по 02 серпня 2022 року (включно).
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21  липня 2022 р. №362-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "Мегабанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21 липня 2022 р. №506 "Про початок процедури ліквідації АТ "Мегабанк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ "Мегабанк", визначених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", призначено провідного професіонала з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білу Ірину Володимирівну строком на три роки з 22 липня 2022 року до 21 липня 2025 року включно. Вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування у газеті "Голос України" оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку за адресою: вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053.
Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у даних правовідносинах.
Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, не має на меті отримання прибутку і не відповідає за зобов`язаннями банків. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів.
Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Статтею 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.
З дня початку процедури ліквідації банку протягом трьох років (у разі ліквідації системно важливого банку - протягом п`яти років) Фонд забезпечує виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів. Порядок задоволення кредиторів неплатоспроможного банку врегульовано положеннями статей 45, 46, 48, 49, 52 спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Відповідно до ст.ст. 45, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.
Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.
За змістом ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, зазначеній у   ст. 52 цього Закону.
Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.
Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що законодавчі та інші нормативно правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Отже, з огляду на вищевикладене, та враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Акціонерного товариства "Мегабанк", є вірним висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини сторін не регулюються Цивільним кодексом України, оскільки визначаються спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
При цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, у тому числі на підставі судового рішення, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6  ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції обґрунтовано враховані правові позиції, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/23398/16, постановах Верховного Суду від 02.03.2018 у справі №910/8297/17, від 20.03.2018 у справі №910/3226/17, від 29.08.2018 у справі №910/3361/17.
Доводи позивача про те, що зазначені постанови не підлягали врахуванню, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки висновки, що викладені у вказаних постановах, стосуються загального застосування положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Таким чином, є юридично правильним висновок суду першої інстанції про те, що на позивача поширюються обмеження щодо задоволення майнових вимог, впроваджені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому його вимоги не можуть бути задоволені поза межами ліквідаційної процедури банку в окремому позовному провадженні.
Крім цього, згідно зі статтею 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.
Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.
Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.
Відповідно до пункту 4.20 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 № 2 Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату початку процедури ліквідації банку.
Враховуючи те, що 21.07.2022 виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення №506 "Про початок процедури ліквідації АТ "Мегабанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", що розмір кредиторських вимог позивача до банку та їх черговість має визначається станом на вказану дату.
Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, запровадження в банку тимчасової адміністрації відбулось до настання строку виконання постачальником його зобов`язання з поставки товару за договором поставки №109/22 від 26.01.2022, а саме у строк по 30.06.2022, а процедура ліквідації банку розпочалась до моменту звернення позивача з вимогою до банку про виплату банківської гарантії (20.09.2022)
Велика Палата Верховного Суду неодноразово приходила до висновку, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками. 
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Апеляційний господарський суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем обрано не ефективний спосіб права, яке він вважає порушеним, оскільки вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають, тому ефективним та належним способом захисту права позивача, у даному випадку, є звернення до Уповноваженої особи із заявою включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку та оскарження відповідного рішення, у разі відмови у включенні. 
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення 148 275,00 грн банківської гарантії не підлягають задоволенню.
Таким чином, доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду  міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні. 
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування"  залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20  лютого 2023 року - без змін.
2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 26.05.2023.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Г.П. Коробенко