УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/4761/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Руденко Ю.В., 
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №296/4761/17 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Житомирська міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , поданою через адвоката Сищука Віктора Володимировича,
на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та Житомирська міська рада. Просив визначити порядок користування земельною ділянкою, виділивши йому в користування частину земельної ділянки площею 0,0260 га у земельній ділянці, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 , пропорційно до розміру його частки в будинку (пропорційно квартирі АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності).
Свій позов обґрунтовував тим, що на підставі спадкового договору, укладеного 20 серпня 2009 року між ним та ОСОБА_9 , за ним 15 січня 2016 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 , оскільки відчужувач ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Будинок, в якому знаходиться його квартира, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1247 га. У власності ОСОБА_7 знаходиться частина вищевказаної земельної ділянки площею 0,0290 га, у власності ОСОБА_8 – 0,0270 га та у власності ОСОБА_6 – 0,0180 га. Частина земельної ділянки, що має належати йому, пропорційно до його частки у праві власності на будинок, не визначена та не виділена в натурі. Рішенням Житомирської міської ради від 06 вересня 2016 року №309 йому наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. Співвласники будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали згоду на розроблення технічної документації та приватизацію ним частини земельної ділянки, а ОСОБА_6 - відмовилася надати згоду на приватизацію ним частини земельної ділянки площею 0,0260 га.

За договорами дарування, які посвідчені у нотаріальному порядку 08 квітня 2019 року, ОСОБА_7 подарував матері ОСОБА_5 , дружині ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_4 по 1/3 частці кожній квартири АДРЕСА_4 , та по 290/3741 часток кожній земельної ділянки, тобто останні прийняли у дар у власність в 1/3 частці кожна у 290/1247 часток земельної ділянки площею 0,1247 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.220-223 т.1). 

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2020 року, яка занесена до журналу судового засідання, замість ОСОБА_7 до участі у справі залучені: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.13 т.2).

За договором дарування, який посвідчений у нотаріальному порядку 13 березня 2018 року, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_5 (а.с.1-5 т.2). ОСОБА_10 за договором дарування частини земельної ділянки, посвідченим у нотаріальному порядку 21 жовтня 2020 року, подарував ОСОБА_3 270/1247 ід.ч. земельної ділянки площею 0,1247 га, за кадастровим номером 1810136600:03:033:0011, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.85-88 т.2). Зазначена частина земельної ділянки належала ОСОБА_10 на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченому 13 березня 2018 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, Сетаком В.Я., за р.№2205.

За договором купівлі-продажу, посвідченим у нотаріальному порядку 08 квітня 2021 року, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 купила цілу квартиру АДРЕСА_6 та 180/1247 часток в праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1247 га, кадастровий номер 1810136600:03:033:0011, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.89-93 т.2).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 25 травня 2021 року, занесеною до журналу судового засідання, замінено відповідача ОСОБА_6 належним відповідачем ОСОБА_2 , а також замість ОСОБА_8 залучено до участі у справі ОСОБА_3 (т.2 а.с.94-95).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2022 року виділено у користування ОСОБА_1 у межах земельної ділянки з кадастровим номером 1810136600:03:033:0011, загальною площею 0,1247 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку загальною площею 0,0260 га, яка проходить по точках відповідно до варіанта №1 (додаток №2) висновку судової експертизи від 28 квітня 2018 року №635/04-2018, а саме: ділянку, що на схемі позначена під №1, площею 89,30 кв.м (0,00893 га), яка проходить по точках: 3-4-5-21-20-3, зі сторонами: 5,28м-10,08м- лінія проходить по суміжній стіні квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 , квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_8 ; та ділянку, що на схемі позначена під №2, площею 170,70 кв.м (0,01707 га), яка проходить по точках: 1-17-18-19-14-15-16-2-1, зі сторонами: 11,04м-14,21м-9,0м-6,39м-7,90м-15,13м-15,93м-2,05м; а у спільному користуванні інших співвласників залишена земельна ділянка, що на схемі позначена під №3, площею 987 кв.м (0,0987 га), яка проходить по точках: 6-5-21-20-3-2-16-15-14-13-12-11-10-9-8-7-6, зі сторонами: 9,17м- лінія проходить по суміжній стіні квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 , квартир АДРЕСА_2 та №2-3,09м-5,30м-4,48м-15,93м-15,13м-7,90м-30,46м-1,70м-8,22м-15,13м-6,31м-6,49м-13,46м-3,45м.

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через адвоката Сищука В.В. подали апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що визначення порядку користування земельною ділянкою передбачає, якою частиною земельної ділянки буде користуватися кожен із співвласників житлового будинку. Суд першої інстанції замість визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, виділив позивачу в користування частину земельної ділянки площею 0,0260 га, тобто не вирішив справу в межах заявлених позовних вимог, порушивши норми процесуального права. Рішенням суду порядок користування не визначений. Крім того, оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою визначається насамперед угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності, при вирішенні спорів як між співвласниками, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на житловий будинок, потрібно приймати до уваги цю угоду. За загальним правилом особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Отже, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 відповідно до спадкового договору, у якому не визначено, яку частку в нерухомому майні складає квартира АДРЕСА_2 . У матеріалах справи відсутні докази того, що саме земельна ділянка площею 0,0260 га відповідає розміру частки позивача у нерухомому майні, крім посилання самого позивача на таку обставину в позовній заяві. Також висновок суду про нікчемність угод про встановлення порядку користування земельною ділянкою не відповідає матеріалам справи, а твердження про те, що Житомирська міська рада не була притягнута до участі у підписанні угод та встановлення порядку користування земельною ділянкою не відповідає дійсності, оскільки після укладання кожної з угод рішеннями Житомирської міської ради земельні ділянки були передані у приватну власність попереднім власникам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . За таких обставин, Житомирська міська рада була обізнана про визначений порядок користування земельною ділянкою. При розгляді спору суд не встановив, чи не будуть обраним судом варіантом виділу земельної ділянки порушені права інших співвласників, у власності яких вже перебувають частини земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, оскільки вважає, що вона не підлягає до задоволення. Посилається на те, що суд першої інстанції правомірно не вирішував питання про виділення іншим співвласникам у користування частин земельної ділянки пропорційно до їхніх часток у будинку, оскільки такі позовні вимоги до суду не заявлялися. У матеріалах справи містяться прямі докази того, які первинні частки в будинковолодінні були закріплені за кожним із співвласників. Зокрема, вказані ідеальні частки підтверджуються довідками БТІ від 22 грудня 2006 року та від 17 травня 2007 року. Реалізація ним права на виділ в натурі земельної ділянки пропорційного до його частки у домоволодінні не обмежує права інших співвласників щодо спірної земельної ділянки та не позбавляє їх права дійти згоди між собою щодо визначення порядку користування іншою частиною земельної ділянки, яка на схемі позначена під №3 варіанта №1 (додаток №2) висновку судової експертизи від 28 квітня 2018 року №635/04-2018, або звернутися із цього питання до суду в загальному порядку.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 адвокат Сищук В.В. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та його адвокат Войдевич О.А. просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції, яким спір фактично вирішений, - залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_3 відносно задоволення апеляційної скарги не заперечив.

Представник Житомирської міської ради у судове засідання не з`явився. Юридична особа про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлена. Спрямувала клопотання про розгляд справи без участі її представника.

Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Повідомлення адвоката учасника справи вважається повідомленням особи, інтереси якої він представляє (а.с.13 т.3).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав. 

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що на підставі спадкового договору, укладеного 20 серпня 2009 року між позивачем (набувачем) та ОСОБА_9 (відчужувачем), ОСОБА_1 набув право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 у 2016 році (а.с.5-6 т.1). Згідно з актуальною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем право власності на вищевказану квартиру зареєстровано 15 січня 2016 року.

Як уже зазначалося вище на підставі договорів дарування від 08 квітня 2019 року та купівлі-продажу від 08 квітня 2021 року ОСОБА_2 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_7 та усієї квартири АДРЕСА_9 , а також 290/3741 часток та 180/1247 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1247 га.

Також вище зазначалося, що ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору дарування від 08 квітня 2019 року належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_4 та 290/3741 частки в праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1247 га.

ОСОБА_12 також на праві власності на підставі договору дарування від 08 квітня 2019 року належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_4 та 290/3741 частки в праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1247 га. 

ОСОБА_3 на підстав договору дарування від 21 жовтня 2021 року є власником 270/1247 ід.часток в праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1247 га.

26/100 ід. частин земельної ділянки загальною площею 0,1247 га, на якій розміщується житловий будинок АДРЕСА_1 , рахується за Житомирським міськвиконком.

Отже, спірна земельна ділянка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та Житомирській міській раді на праві спільної часткової власності (290/3741+180/1247) + 290/3741 + 290/3741 + 270/1247 + 260/1247) = 1000/1247).

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (частина перша та друга ст.358 ЦК України).

Частина перша ст.88 ЗК України передбачає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди – у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (частина четверта ст.88 ЗК України).

За положеннями частини першої ст.377 ЦК України (у редакції на час набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_3 за відповідною адресою) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). 

Частинами першою та другою ст.120 ЗК України (редакції на час набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_3 за відповідною адресою) внормовано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, у разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. 

 Отже, діє принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку (частини будинку), коли земельна ділянка слідує за нерухомим майном (його частиною), яке набуває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку умовами договору чи приписами законодавства не визначений. У даному випадку умовами спадкового договору та приписами законодавства інший спосіб переходу права на земельну ділянку не визначений. Тобто, за загальним правилом позивач має право на земельну ділянку, яка необхідна для розташування його квартири АДРЕСА_2 та її обслуговування, у земельній ділянці загальною площею 0,1247 га, цільове призначення якої - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 1810136600:03:033:0011, що знаходиться (розташована) за адресою: АДРЕСА_1 та на приватизацію земельної площею 0,0260 га. 

Рішенням Житомирської міської ради від 06 вересня 2016 року №309 позивачу наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0260 га по АДРЕСА_1 (а.с.9 т.1). Колишні співвласники житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 (квартира АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_7 (квартира АДРЕСА_7 ) письмовими заявами не заперечили право позивача ОСОБА_1 на приватизацію частини земельної ділянки в межах 0,0260 га (а.с.7-8 т.1). Разом із тим, колишній співвласник житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , яка 08 квітня 2021 році продала належну їй квартиру АДРЕСА_6 та 180/1247 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1247 га відповідачу ОСОБА_2 , не надала згоди на приватизацію ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. Отже, фактично спір виник між власником квартири АДРЕСА_2 , яким є позивач, та власником квартири АДРЕСА_6 , якою була відповідач ОСОБА_6 , а нараз стала відповідач ОСОБА_2 .

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розміщені належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів, як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, за положеннями частини першої ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не вирішив справу в межах заявлених позовних вимог та не встановив, якою частиною земельної ділянки буде користуватися кожен із співвласників житлового будинку, спростовуються змістом заявленого позову, тобто його вимогами та підставами, що проаналізовано вже вище. 

Реалізація позивачем ОСОБА_1 права на земельну ділянку не позбавляє інших власників квартир у будинку їх правомочностей щодо земельної ділянки загальною площею 0,1247 га. Суд першої інстанції вирішив спір, який не знаходив свого вирішення з 2017 року. Фактично позивач був виключений із числа користувачів земельної ділянки загальною площею 0,1247 га. Наразі його права захищені у судовому порядку. 

Доводи апеляційної скарги відносно того, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що земельна ділянка площею 0,0260 га відповідає розміру частки позивача у нерухомому майні протирічать зібраним у справі доказам. 

Первинні ідеальні частки співвласників у житловому будинку АДРЕСА_1 були закріплені за кожним із співвласників у будинковолодінні. Так, довідками КП «Житомирське обласне міжміське БТІ» Житомирської обласної ради від 22 грудня 2006 року №114-А-4553 та від 17 травня 2007 року №114-А-4553, які надавалися для приватизації землі, виходячи з первинної реєстрації права власності, доведено, що ідеальні частки співвласників у житловому будинку АДРЕСА_1 складали: ОСОБА_7 – 29/100 ід.ч.; ОСОБА_8 – 27/100 ід.ч.; ОСОБА_13 – 18/100 ід.ч. та міськвиконком – 26/100 ід.ч. (а.с.43, 44 т.1). Обставини розмірів первинних ідеальних часток співвласників у домоволодінні належними та допустимими доказами не спростовані, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу безпідставні.

За змістом положень пункту «г» частини першої ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах – не більше 0,10 га. 

За таких обставин, якщо підсумувати ідеальні частки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та міськвиконкому в будинковолодінні АДРЕСА_1 , сума ідеальних часток у домоволодінні дорівнює 100 = 29+27+18+26. Отже, з моменту отримання права власності на частину будинковолодіння згідно з свідоцтвом про право власності від 19 січня 2009 року №60083 ОСОБА_14 , Житомирському міськвиконкому належало 26/100 ід.ч. у домоволодінні у відповідності до інформаційних довідок БТІ (а.с.45 т.1). Апеляційний суд не має сумнівів у добросовісному здійсненні стороною позивача процесуальних прав та виконанні обов?язків щодо доказів, оскільки зворотного не доведено. 

Виходячи також із дії презумпції правомірності правочину, позивач ОСОБА_1 , набувши 15 січня 2016 року права власності на квартиру АДРЕСА_3 (набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_2 у судовому порядку не оспорено), набув право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власнику квартири АДРЕСА_2 та користувачу земельної ділянки ОСОБА_14 , яка набула 19 січня 2009 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яке також у встановленому законом порядку не оспорено, або первісному власникові квартири АДРЕСА_2 Житомирському міськвиконкому – 26/100 ід.ч. у житловому будинку, що в рамках Європейської практики породило для позивача «законні сподівання» щодо права на земельну ділянку площею 0,0260 га у сформованій 24 липня 2009 року земельній ділянці загальною площею 0,1247 га з кадастровим номером 1810136600:03:033:0011, оскільки позивач ущемлений у можливості належно користуватися своєю частиною житлового будинку, тобто квартирою АДРЕСА_2 . 

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не встановив, чи не буде порушено варіантом виділу земельної ділянки права інших співвласників, у власності яких вже перебуває їх частина земельної ділянки, не ґрунтуються на доведеності того, що варіант №1 (додаток №2) висновку судової експертизи від 28 квітня 20018 рок №625/04-2018 порушує права інших співвласників. 

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм житловий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. 

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_3 (квартира АДРЕСА_5 ) у приватній власності якого знаходиться 27/100 ід.ч. у будинковолодінні та 270/1247 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1247 га, тобто 0,0270 га або 270 кв.м від площі земельної ділянки загальною площею 1 247 кв.м; ОСОБА_2 (квартири АДРЕСА_6 +1/3 частина квартири АДРЕСА_4 ) - 18/100 ід.ч. у будинковолодінні та 180/1247 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1247 га, тобто 0,0180 га або 180 кв.м від площі земельної ділянки загальною площею 1 247 кв.м + 1/3 частина від 29/100 ід.ч. у будинковолодінні та 1/3 частина від 290/1247 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1247 га (тобто 290/3741 частки), що становить 96,67 кв.м від площі земельної ділянки загальною площею 1 247 кв.м; ОСОБА_4 (1/3 частина квартири АДРЕСА_4 ) -1/3 частина від 29/100 ід.ч. у будинковолодінні та 1/3 частина від 290/1247 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1247 га (тобто 290/3741 частки), що становить 96,67 кв.м від площі земельної ділянки загальною площею 1 247 кв.м; ОСОБА_5 (1/3 частина квартири АДРЕСА_4 ) -1/3 частина від 29/100 ід.ч. у будинковолодінні та 1/3 частина від 290/1247 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1247 га (тобто 290/3741 частки), що становить 96,67 кв.м від площі земельної ділянки загальною площею 1 247 кв.м.

Якщо скласти усі приватизовані частки 270 кв.м + 180 кв.м +290 кв.м (96,67 кв.м + 96,67 кв.м +96,67 кв.м) у земельній ділянці загальною площею 1 247 кв.м, то сума приватизованої частини земельної ділянки становить 740 кв.м, а тому 507 кв.м є вільними, а із вільної землі 260 кв.м ще може бути приватизовано. Ід.частка позивача ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_10 , що відповідає 0,0260 га або 260 кв.м від загальної площі земельної ділянки 1 247 га.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виділ у користування позивачу частини земельної ділянки площею 260 кв.м або 0,0260 га, в межах земельної ділянки з кадастровим номером 1810136600:03:033:0011 загальною площею 0,1247 га, що відповідає частці позивача у будинковолодінні, заборони у приватизації цієї частини земельної ділянки немає, права та інтереси інших співвласників ущемлятися не будуть, приймаючи до уваги, що ще залишається вільними від приватизації 247 кв.м або 0,0247 га та земельна ділянка загальною площею 0,1247 га в натурі не поділена.

Окрім того, у висновку судового експерта від 28 квітня 2018 року №635/04-2018 зазначається, що позивач фактично користується земельною ділянкою площею 84 кв.м, при тому, що його ід.частка у будинковолодінні становить 26/100. За таких обставин, на противагу доводам апеляційної скарги доведено, що права позивача значно ущемлені, бо останній згідно з належної йому ід.частки у будинковолодінні має право користуватися та у подальшому приватизувати 260 кв.м, а натомість користується земельною ділянкою лише 84 кв.м. Водночас власник квартири АДРЕСА_6 фактично користується земельною ділянкою площею 386 кв.м, тоді як ід.частка цієї квартири у будинковолодінні не перевищує 18/100.

Висновок експерта №635/04-2018 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 28 квітня 2018 року передбачає два варіанта встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1247 га з кадастровим номером 1810136600:03:033:0011, за якими позивачу пропонується надати в користування земельну ділянку площею 260 кв.м або 0,0260 га.

Суд першої інстанції справедливо зупинився на варіанті №1, який передбачає можливість позивачу вільно користуватися земельною ділянкою перед входом у квартиру АДРЕСА_2 та її обслуговувати у повному обсязі, тобто - з усіх боків без встановлення зайвих сервітутів. Цей варіант не ущемляє права суміжного співвласника відповідача ОСОБА_2 , якій забезпечена можливість вільно користуватися та обслуговувати належну їй квартиру АДРЕСА_6 , не позбавляє можливості заїзду на подвір`я з боку вулиці тощо. Між точками 2 та 3 є відстань у 4,48 м, що достатньо для в`їзду, проходу, обслуговування тощо для іншого співвласника (квартира АДРЕСА_6 ), тобто відповідача, із якою й виник спір, яка є безпосереднім суміжним власником будинку та користувачем земельної ділянки. Також відстань між будинком та межею земельної ділянки, позначеною точками 15 та 16, становить 4,17 м, що також достатньо для в`їзду, проходу, обслуговування тощо для інших співвласників будинковолодіння. Крім того, обраний судом першої інстанції варіант надає можливість позивачу проходу з боку вулиці вглиб земельної ділянки та передбачає достатньо місця для влаштування господарських споруд, городу, саду тощо.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставність висновку суду першої інстанції про нікчемність угод про встановлення порядку користування земельною ділянкою є помилковими. 

В угоді від 2007 року всупереч положень ст.88 ЗК України не врахована згода всіх співвласників, а саме Житомирського міськвиконкому, який взагалі не залучався до узгодження та укладення вищевказаної угоди, як власник 26/100 ід.часток. Також в угоді 2007 року не враховані частки всіх співвласників будинковолодіння, а лише зазначена ідеальна частка ОСОБА_13 18/100, що становить відповідно 0,0180 га та вказано, що остання користується 0,0462 га, що не відповідає розміру належної їй частки. Крім того, на момент укладення угоди від 2007 року земельна ділянка не була сформована та кадастровий номер їй не був присвоєний. В угоді 2007 року зазначається загальна площа земельної ділянки 0,1286 га та не вказується кадастрового номера земельної ділянки. Отже, угода від 2007 року є нікчемною, що прямо встановлено законом, а саме ст.88 ЗК України, оскільки укладена без врахування часток співвласників у будинковолодінні, без належним чином сформованої земельної ділянки (відсутність кадастрового номера) та не передбачає порядку користування для четвертого співвласника - Житомирського міськвиконкому і укладена без його залучення та згоди. 

У матеріалах справи також є угода про порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, яка датована 2017 роком. Хоча станом на 2017 рік вже були визначені межі земельної ділянки площею 0,1247 га та земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер, але в угоді такого відображення немає. Натомість не збігається загальна площа земельної ділянки (в угоді площа 0,1286 га), а також площа землі, яка визначена в користування ОСОБА_6 . Так, в угоді 2007 року ОСОБА_13 користується земельною ділянкою площею 0,0462 га, а в угоді 2017 року ОСОБА_13 передає в користування земельну ділянку вже площею 0,0438 га. Знову ж таки угода від 2017 року є нікчемною, що прямо встановлено законом, а саме ст.88 ЗК України, оскільки укладена без врахування часток співвласників у будинковолодінні та не передбачає порядку користування для четвертого співвласника - Житомирського міськвиконкому і укладена без його залучення та згоди. 

Доводи апеляційної скарги відносно того, що після укладання кожної з угод рішеннями Житомирської міської ради земельні ділянки були передані у приватну власність попереднім власникам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо нікчемності угод, оскільки обізнаність Житомирської міської ради про порядок користування земельною ділянкою не заміняє згоди Житомирського міськвиконкому, як власника частини будинковолодіння -26/100 ід.ч. та не робить угоди юридично значимими. Нікчемні угоди не породили юридичних наслідків.

Окрім того, вищевказані угоди ущемляють законні права та інтереси співвласника позивача ОСОБА_1 , оскільки позбавляють його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, тобто квартирою АДРЕСА_2 , та земельною ділянкою, яка б відповідала його ідеальній частці у будинковолодінні, враховуючи, що угоди унеможливлюють обслуговування частини належного позивачу будинку у відповідності до його ідеальної частки в будинковолодінні – АДРЕСА_11 , а право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці. Наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

При вирішені спору, визначаючи варіанти виділу в користування земельної ділянки, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявність порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд виділяє у користування в межах відповідної земельної ділянки земельну ділянку з дотриманням частки співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування належним йому майном. Довготривалий спір вирішений, що не обмежило інших учасників справи їх правомочностей відносно земельної ділянки, що на схемі варіанту №1 (додаток №2) висновку судової експертизи від 28 квітня 2018 року №635/04-2018 позначена під №3 площею 987 кв.м або 0,0987 га (290+180+270+247). 

Із огляду на вищевикладене, решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не змінює та додаткового правового обґрунтування не потребує.

Відповідно до положень частини першої ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , подану через адвоката Сищука Віктора Володимировича, залишити без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: