УХВАЛА

01 травня 2023 року 
м. Київ
справа №340/1916/22
провадження №К/990/35794/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Уханенка С. А.,
розглянув у порядку письмового провадження заяву Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про виправлення описки у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року, ухваленій за наслідками розгляду касаційної скарги Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2022 року у справі                   № 340/1916/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та 
в с т а н о в и в:  
1. У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, у якому просила стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, починаючи з 19 травня 2021 року по 23 березня 2022 року в розмірі 341754,60 грн. 
До участі у справі було залучене Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. 
2. Кіровоградський окружний адміністративний суд рішенням від 30 червня 2022 року позовні вимоги задовольнив повністю; стягнув з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі №  340/588/20 за період з 20 травня 2021 року по 23 березня 2022 року у розмірі 341754,60 грн.
3. Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 2 листопада 2022 року скасував рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року і ухвалив нове, яким позов задовольнив частково; стягнув з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 340/588/20 за період з 20 травня 2021 року по 21 грудня 2021  року у розмірі 241807,50 грн; у задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
4. Міністерство юстиції України подало касаційну скаргу на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2022 року в цій справі в частині задоволених позовних вимог і просило скасувати їх в цій частині й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Нагадаємо, що касаційну скаргу її автор подав з підстави, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -  КАС України), у зв`язку з чим зазначив про те, що наразі нема висновку Верховного Суду щодо застосування положень абзаців третього, четвертого, сьомого пункту 2 розділу ІІ у поєднанні з положеннями абзаців третього, п`ятого пункту 4 розділу ІІІ Порядку №  100 та у зіставленні зі статтею 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). 
У цьому зв`язку пригадаємо також, що в аспекті заявлених підстав для касаційного перегляду судових рішень відповідач висловив думку, що для цілей стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді (стаття 236 КЗпП України) розрахунковим періодом мають бути два попередні місяці роботи перед судовим рішенням про поновлення на роботі/посаді (ухваленого відповідно до статті 235 КЗпП України), а не два місяці, які передують неправомірному звільненню. З уваги на цю думку відповідач вважав, що суди першої і апеляційної інстанцій при вирішенні цієї справи (в частині розрахунку середнього заробітку за час затримки) неправильно надали постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 340/588/20 - щодо розміру середньоденної заробітної плати позивачки -преюдиційного значення.  
5. Ухвалою від 9 січня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2022  року з наведених підстав. 
За результатами розгляду зазначеної касаційної скарги Верховний Суд ухвалив постанову від 15 березня 2023 року, якою касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишив без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022   року в нескасованій частині і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2022 року [у справі №  340/1916/22] - без змін. 
6. Після того Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.  Дніпро) на підставі статті 253 КАС України звернулося до Верховного Суду із заявою, у якій просить виправити описку у пункті 2 резолютивної частини постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 340/1916/22 та викласти його в такій редакції: «Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2  листопада 2022 року у справі № 340/1916/22 залишити без змін». 
Заявник звернув увагу на те, що Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 2  листопада 2022 року частково задовольнив апеляційну скаргу Міністерства юстиції України; скасував рішення суду першої інстанції; адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково: стягнув з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 340/588/20 за період з 20 травня 2021 року по 21 грудня 2021 року у розмірі 241807,50 грн.
Проте Верховний Суд у резолютивній частині постанови від 15  березня 2023 року (пункт 2) залишив без змін також і рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року (в цій справі), що на думку заявника, є помилкою, адже рішення суду першої інстанції апеляційний суд скасував в повному обсязі і тому тільки постанову апеляційного суду (якою частково задоволені позовні вимоги) треба було залишити без змін за наслідками розгляду касаційної скарги в цій справі. 
Ця описка у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року, з погляду заявника,  у розумінні процесуального закону має істотний характер, адже по суті змінює (викривляє) зміст резолютивної частини постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2022 року й тому потребує виправлення шляхом викладення пункту 2 резолютивної частини постанови касаційного суду у запропонованій вище редакції. Додав також, що це виправлення не торкнеться суті зазначеного судового рішення. 
7. Після того, як Верховний Суд отримав заяву про виправлення описки у постанові від 15 березня 2023 року, він звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з листом про надіслання матеріалів справи № 340/1916/22. 
Матеріали цієї справи надійшли до Верховного Суду 21 квітня 2023 року. 
Відповідно до частини першої статті 253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
За частиною другою статті 253 КАС України питання про внесення виправлень суд може вирішити в порядку письмового провадження. У разі необхідності суд може розглянути питання внесення виправлень у судове рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Зваживши на зміст і підстави заяви про виправлення описки в судовому рішенні, колегія суддів вважала за можливе розглянути це звернення у порядку письмового провадження. 
8. Колегія суддів проаналізувала доводи, наведені в заяві про виправлення описки, й зазначає таке. 
У розумінні процесуального закону описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках, одрук тощо).
Не вважаються опискою помилки, які не викривляють зміст, тобто неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.
Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.
Якщо зіставити названу заявником описку з визначенням описки в розумінні процесуального закону, то можна побачити, що в постанові Верховного Суду від 15  березня 2023 року не допущена описка, яка б підлягала виправленню.  
Тому зазначені вимоги заяви в розумінні статті 253 КАС України не можуть визнаватися опискою. Також немає підстав вважати, що суд допустився очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні.
Прохання заявника вимагає розглянути порушене ним питання через призму змісту постанови Верховного Суду від 15  березня 2023 року, адже по суті апелює до викладених в ній мотивів, з якими й пов`язаний результат касаційного розгляду. Таким чином це «виправлення описки» призведе до зміни судового рішення касаційного суду, чого не можна допускати.  
9. З уваги на доводи заявника варто пояснити, що результат касаційного розгляду цієї справи обумовлений головним чином вимогами і доводами касаційної скарги Міністерства юстиції України, які власне й диктували межі касаційного перегляду судових рішень (стаття 341 КАС України). Згадаймо, що просив касатор у касаційній скарзі й з чим власне не погоджувався, коли аргументував помилковість підходу судів першої і апеляційної інстанцій до визначення (обчислення) суми середнього заробітку за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 340/588/20, з позовом про стягнення якого звернулася ОСОБА_1 . 
У питанні, яке порушив скаржник, суд першої та апеляційної інстанції мали порозуміння, адже однаково вважали, що розрахунковим періодом, за яким обчислюється середня заробітна плата - для застосування статті 236 КЗпП України - є останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулося (неправомірне) звільнення, а не ухвалення судового рішення про поновлення. Виявом цієї позиції було те, що середньоденну заробітну плату (її суму) ОСОБА_1 суди першої і апеляційної інстанцій використали з постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 340/588/20 (у якій вирішувався спір про правомірність звільнення позивачки), позаяк цей суд визначив і застосував цю величину при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позаяк розрахунковий період, за яким визначається середньоденна заробітна плата, відтак і середній заробіток як за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, так і за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника (стаття 236 КЗпП України), - однаковий (два місяці, що передують місяцю, в якому відбулося (неправомірне) звільнення), суди попередніх інстанцій вважали за можливе використати вже відому суму середньоденної зарплати й для обчислення середнього заробітку відповідно статті 236 КЗпП України при вирішенні спору в цій справі. 
Суд апеляційної інстанції не погодився з рішенням суду першої інстанції (якщо читати його мотиви) тільки з періодом, за який потрібно стягнути середній заробіток за затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19  травня 2021 року у справі № 340/588/20, одначе відповідач в цій площині судових рішень і не оскаржував. 
З доводами відповідача щодо розрахункового періоду, як відомо, Верховний Суд в тій справі не погодився й підтримав позицію судів першої і апеляційної інстанцій з цього приводу, про що написано у його постанові від 15 березня 2023 року, повторювати текст якої в повному обсязі у цій ухвалі немає потреби. Проте варто зауважити, що цією постановою Верховний Суд не намагався якимось чином спотворити те, що написав Третій апеляційний адміністративний суд в резолютивній частині своєї постанови від 2 листопада 2022 року в цій справі.
Резолютивну частину постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року потрібно читати, сприймати і трактувати у поєднанні з іншими частинами цієї постанови, надто з описовою і мотивувальною частинами, й тоді не мало б виникати думки, що касаційний суд міг змінити (викривити) зміст постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 2  листопада 2022 року, переглядаючи - в аспекті заявлених підстав, вимог і доводів касаційної скарги Міністерства юстиції України - судові рішення у справі №  340/588/20. 
10. Підсумовуючи наведене колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про виправлення описок (арифметичних помилок) у постанові Верховного Суду від 15  березня 2023 року потрібно відмовити.
Керуючись статтями 243, 248, 253 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в: 
Відмовити в задоволенні заяви Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про виправлення описки у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року, ухваленій за наслідками розгляду касаційної скарги Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2022 року у справі № 340/1916/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. 
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.  

Головуючий суддя                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                              Н. А. Данилевич
                                                                                                              С. А. Уханенко