УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/5797/22 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л.А. 
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі  цивільну справу №279/5797/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину 
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на її користь на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/6 до 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Позов мотивувала тим, що згідно з рішенням Коростенського міськрайонного суду від 08.05.2015 із відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
12 липня 2021 року їх сина ОСОБА_4 було вбито. Державним виконавцем проведено перерахунок розміру аліментів та визначено до сплати аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно. Вказала, що вказаного розміру аліментів недостатньо на утримання дитини, просить їх розмір збільшити. 
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2023 року позов задоволено частково. Розмір стягуваних на підставі рішення цього суду від 08.05.2015 по справі №279/8058/14-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів змінено. Судовим рішенням ухвалено стягувати з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2022 до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в межах місячного платежу. Вирішено питання судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку.
ОСОБА_2 у поданій апеляційній скарзі просить рішення місцевого суду скасувати, мотивуючи тим, що судом при ухвалені рішення були грубо порушені норми матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, також судом не повно та не всебічно були дослідженні обставини справи, які суд вважав встановленими. Він вважає, що у нього є підстави стверджувати, що він не є біологічним батьком ОСОБА_3 , тому подав зустрічний позов, який не вирішений. До вирішення цього питання і проведення генетичної експертизи, суд не мав законних підстав для ухвалення рішення про зміну розміру аліментів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення в частині часу, з якого присуджуються аліменти та їх розмір скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог. Вказує, що після смерті сина ОСОБА_4 , вона перенесла великий стрес, через що потребувала лікування, і лікується до теперішнього часу. Тому вона не мала можливості звертатися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Питання про присудження аліментів за минулий період в своєму рішенні суд першої інстанції не дослідив та не надав юридичної оцінки. Вважає, що до матеріалів позовної заяви було надано достатньо доказів, на підставі яких могло бути ухвалено рішення про присудження аліментів за минулий період. Крім того, відповідач має можливість сплачувати аліменти в 1/3 частині його доходів, оскільки проходить службу у Збройних Силах України і має достатній дохід.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 08.03.2023 та 09.03.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відзиви від сторін на апеляційні скарги не надходили.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянути справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст. 368 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В даній справі позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, як матері, так і батька. Кожен з них має надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та визначив аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, оскільки позивачем не доведено обґрунтованості заявленого розміру аліментів, а визначений судом розмір аліментів відповідає встановленим обставинам справи, вимогам розумності та справедливості. Також суд відмовив у стягненні аліментів за минулий час.
Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За приписами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим за 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України).
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни сімейного стану.
Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України) і виплачуються щомісячно (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, у разі пред`явлення позову з підстав, передбачених ст.192 СК України, позивач має довести належними, допустимими і достатніми (ст.77, ст.78, 80 ЦПК України) доказами існування двох (або однієї з них) обставин: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одного із батьків - платника чи отримувача аліментів.
Судом встановлено, що на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.05.2015 з відповідача стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (копія рішення - а.с.4). 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.5). Після проведеного перерахунку аліменти на користь позивача стягуються у значно меншому розмірі, чим було ухвалено рішенням суду.
Погіршення матеріального стану отримувача аліментів є підставою, передбаченою ч.1 ст. 192 СК України, для збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду.
З урахуванням зростання вартості життя, витрати позивача на утримання дитини збільшуються, а матеріальне становище погіршується, визначена судом частка з доходу відповідача на утримання малолітньої Таїсії є недостатньою для матеріального забезпечення дитини.
Збільшення розміру аліментів ОСОБА_1 пов`язує з покращенням матеріального стану ОСОБА_2 та необхідністю належним чином утримувати неповнолітню дитину.
Згідно ст. 7 Закону  України «Про Державний  бюджет України на 2022  рік» установлено, що з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років - з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.
При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції враховано розмір доходів позивача та ст. 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Установлено, що  ОСОБА_2 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» призваний у лави Збройних Сил України 25.02.2022 до військової частини НОМЕР_1 , у якій він служить водієм (а.с.47 - 48).
Відтак, установлено, що матеріальний стан відповідача покращився.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку частково задовольнивши позов про збільшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 шляхом зміни їх розміру на користь позивачки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як це повністю відповідає вимогам ст. 182 та ст. 183 СК України.
З приписами статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом 18.11.2022. До цього часу аліменти на її користь стягувалися із відповідача за рішенням Коростенського міськрайонного суду від 08.05.2015. Тому положення частини 2 статті 191 СК України не поширюються на вказані правовідносини і судом вірно ухвалено рішення про зміну розміру аліментів із дня звернення до суду із позовною заявою.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що ним оспорюється батьківство відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 та витрачання позивачкою стягуваних за рішенням суду аліментів на інші потреби, а не на утримання дитини. 
Із цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Судове рішення, яким визнано що, відповідач не є біологічним батьком доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутнє. Сам ОСОБА_2 згідно матеріалів справи на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , має певний дохід і можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів. Доказів неналежного використання позивачкою аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , відповідачем не надано і таких не встановлено судом. 
Таким чином, вказані в апеляційних скаргах сторін доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи викладене, колегія суддів у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України залишає апеляційні скарги сторін без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                Судді