Номер провадження: 22-ц/813/1223/23 
Справа № 947/36574/20
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - Громіка Р.Д.,
суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», треті особи без самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 у грудні місяці 2020 року звернулась до суду першої інстанції з вимогами ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача на її - позивача - користь на відшкодування майнової шкоди 56999,67 грн, на відшкодування моральної шкоди 25000 грн. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до КП «Одесміськелектротранс», треті особи без самостійних вимог ТОВ «СК «Гардіан», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнено з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 56999 грн 67 коп, на відшкодування моральної шкоди - 10000 грн, судові витрати в загальній сумі 10840 грн. В іншій частині позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі КП «Одесміськелектротранс» просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що ліміт відповідальності страховика становить 100000,00 грн, а франшиза взагалі не передбачена договором, так скаржник вважає, що сума страхового відшкодування повинна становити 100000,00 грн. Скаржник вважає, що позивач не надав ніяких належних доказів на підтвердження того, що на ремонт автомобіля вона витратила значно більше грошових коштів, ніж зазначено у звіті експертів.
Також, скаржник вважає, що оскільки ліміт відповідальності страховика становить 100000,00 грн то у відповідності до ст. 1194 ЦК України він повинен відшкодувати 9044,21 грн, а не 56999,67 коп.
Крім того скаржник вважає, що суд першої інстанції зробив припущення посилаючись на родину позивачки, оскільки в матеріалах справи відсутність відомості про наявність родини та сталий стан життя. Більше того, з моменту ДТП до отримання позивачкою страхового відшкодування пройшло лише три місяці, та на думку скаржника це не могло позначитись на моральному стані позивачки. 

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 09 червня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 22 червня 2020 року о 19 год. 20 хв. по вул. Фонтанська дорога у м. Одесі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю трамваю Т-3,7111 під керуванням водія ОСОБА_2 і легкового автомобіля марки «Mazda CX-5» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року водія ОСОБА_2 визнано винною в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило зіткнення трамваю з автомобілем марки ««Mazda CX-5», і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.
Внаслідок зіткнення автомобіль «Mazda CX-5» отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту №33\20-Е від 03 серпня 20202 року, складеного судовим експертом Вітвіцьким І.І., вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mazda CX-5» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 105586,62 грн, а вартість відновлювального ремонту дорівнює 151260,17 грн.
Цивільно -правова відповідальність власника трамвая - КП «Одесміськелектротранс» зареєстрована в ТДВ «СК «Гардіан».
ТДВ «СК «Гардіан» визнало ДТП страховим випадком і 21 вересня 2020 року склало страховий акт №ДЦ\1192\1, яким визначило розмір страхового відшкодування в суму 94260,50 грн. Зазначені грошові кошти перераховані позивачу 11 листопада 2020 року.
Посилаючись на положення ст. 1194 ЦК України позивач вимагає стягнути з відповідача - власника трамваю, з яким водій ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах, різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням : 151260,17 - 94260,50 = 56999,67 грн.
Позивач також доводить, що внаслідок неправомірних дій водія ОСОБА_2 їй - ОСОБА_3 , завдана моральна шкода, яка полягає у негативних емоціях, що позивач перенесла під час ДТП, завданих пошкодженням майна, порушенням звичного стану життя, тому як позивач довгий час не користувалась пошкодженим автомобілем, необхідністю докладати зусиль для відновлення звичного стану життя. Позивач визначила розмір моральної шкоді в сумі 25000 грн.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За загальними правилами, визначеними ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України ) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових(службових) обов`язків на підставі трудового договору(контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №6-108цс13), в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18).
Відповідно до вимог ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961-ІV) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Стаття 22 Закону №1961- ІV визначає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
У даному випадку страховик ТДВ «СК «Гардіан» виконав свої зобов`язання за договором страхування щодо потерпілої особи і сплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування у межах ліміту, визначеного договором страхування і за відрахуванням суми франшизи та суми податку на додану вартість.
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність , у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ). 
Відповідно до положень ст. 22 ЦК України під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. 
У даному випадку згідно зі звітом експерта позивачу належить витратити на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля 151260,17 грн. У аварійному сертифікаті №83-Д\71\5 про визначення вартості аварійного збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 08 липня 2020 року, виготовленого на замовлення ТДВ «СК «Гардіан» вартість відновлювального ремонту автомобіля визначено у суму 153261,97 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 109044,21 грн. Представник позивача в судовому засіданні стверджував, що ОСОБА_1 на ремонт автомобіля витратила значно більше грошових коштів, ніж визначили експерти вартість відновлювального ремонту без врахування зносу. Сторона відповідача не спростувала доводи ОСОБА_1 і суд першої інстанції визнав надані позивачем докази щодо розміру майнової шкоди належними і допустимими. Суд першої інстанції обґрунтовано визнав розмір збитків, які поніс позивач для відновлення свого права власності на автомобіль в суму 151260,17 грн.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказавши, що «системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 закону №1961-IV, ст. 22, абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, стст. 1166, 1187, 1194 ЦК, пп. 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку».
З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди суд першої інстанції правильно вважав доведеними і задовольнив у повному обсязі.
Щодо доводі апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що ліміт відповідальності страховика становить 100000,00 грн, а франшиза взагалі не передбачена договором, так скаржник вважає, що сума страхового відшкодування повинна становити 100000,00 грн та, що оскільки ліміт відповідальності страховика становить 100000,00 грн то у відповідності до ст. 1194 ЦК України він повинен відшкодувати 9044,21 грн, а не 56999,67 коп, колегія суддів зазначає наступне.
Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17, від 09 листопада 2022 року у справі №497/470/2021.
Таким чином, посилання скаржника на те, що ліміт відповідальності страховика становить 100000,00 грн, а франшиза взагалі не передбачена договором, так скаржник вважає, що сума страхового відшкодування повинна становити 100000,00 грн є безпідставним. 
Щодо доводів апеляційної скарги, що позивач не надав ніяких належних доказів на підтвердження того, що на ремонт автомобіля вона витратила значно більше грошових коштів, ніж зазначено у звіті експертів, то дані доводи не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем надано звіт №33\20-Е від 03 серпня 20202 року складений судовим експертом Вітвіцьким І.І.
Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Так, скаржником у суді першої інстанції заява про проведення експертизи не подавалась та не подавався висновок експерта, складений на його замовлення. Крім того, скаржником не зазначено жодних доводів та не надано жодних доказів, які викликають сумніви у правильності наданих висновків експерта.
Щодо відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції зазначив наступне.
Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП, яка виникла з вини водія відповідача, суд приймає до уваги обставини ДТП (трамвай в`їхав в автомобіль, який стояв) і виходить з того, що внаслідок ДТП автомобіль позивача було пошкоджено і протягом декількох місяців позивач та її родина не мали можливості користуватися особистим транспортним засобом, що призвело до порушення налагодженого стану життя, тому як позивач витратив свій час і зусилля на те, щоб налагодити свій та своєї родини сталий стан життя та роботи, суд першої інстанції вважав, з урахуванням розміру майнової шкоди, що розмір моральної шкоди слід визначити у суму 10000 гривень.
Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій. 
Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Проте, колегія суддів вважає за справедливе застосувати принцип пропорційності та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції не в повному обсязі враховано норми матеріального права та процесуального законодавства.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).
На виконання положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегією суддів враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №686/13188/21 (провадження №61-3943св22).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, дії позивача та відповідача, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з 10000,00 грн до 5000,00 грн.
Щодо розподілу судових витрат судом першої інстанції зазначено наступне. 
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн, витрати по проведенню експертного дослідження пошкодженого автомобіля в сумі 2500,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7500 грн. Всі ці витрати позивач підтвердила відповідними квитанціями про оплату.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Зі змісту ст. 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. 
Згідно з ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Частиною четвертою ст. 62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Так, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Виходячи з наданих позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, зокрема договору про надання правової допомоги від 01 листопада 2020 року і актів приймання-передачі наданих послуг, що містять детальний опис робіт від 05 листопада 2020 року і від 13 березня 2021 року, суд першої інстанції задовольнив вимоги в цій частині в розмірі 7500 грн.
Таким чином, колегія суддів погоджується, що загальна сума судових витрат позивача складала 10840 грн 80 коп.
Так, інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга КП «Одесміськелектротранс» підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції зміні в частині суми відшкодування моральної шкоди.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року змінити, зменшивши розмір суми відшкодування моральної шкоди, з 10000,00 грн (десять тисяч гривень) до 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень).
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 09 червня 2023 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький