КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/1427/2023
справа №752/5230/13-ц

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року                                                                                    м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача                                          Поліщук Н.В.
суддів                                                            Нежури В.А. , Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання   Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Лілякова Олексія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К.Г.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Омега Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, про визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним, припиненими правовідносини за кредитним договором, зняття заборони відчуження предмету іпотеки,-
 
встановив:
У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В., про визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним, припиненими правовідносини за кредитним договором та зняття заборони відчуження предмету іпотеки.
Позовні вимоги мотивує тим, що 10 лютого 2006 року між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого став АТ «Сведбанк», укладено кредитний договір № 28/л зі строком дії до 10 лютого 2011 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 28/л від 10 лютого 2006 року позичальник передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, розташоване у АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 3.3 кредитного договору позичальник зобов`язався погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_1 через касу банку.
За умовами пункту 3.4 кредитного договору позичальник мав право достроково погасити заборгованість за кредитом (частково або в повному обсязі).
Пунктом 8.1 іпотечного договору встановлено право іпотекодавця достроково виконати основне зобов`язання, а пунктом 7 цього ж договору установлено, що при частковому виконанні іпотекодавцем основного зобов`язання іпотека, встановлена іпотечним договором, зберігається в повному обсязі, наступні іпотеки не допускаються.
Вказує, що 23 квітня 2007 року ОСОБА_1 здійснив дострокове погашення заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою про переказ готівки від 23 квітня 2007 року.
26 лютого 2013 року позивач звернувся до АТ «Сведбанк» із заявою, в якій просив надати йому довідку про погашення кредиту, однак отримав відповідь, що станом на 27 листопада 2012 року має прострочену заборгованість, з чим він категорично не погоджується.
Вказує, що "ПАТ "Омега Банк" порушує майнові права позичальника, оскільки безпідставно не визнає факт погашення кредиту за кредитним договором №28/л від 10 лютого 2006 року, посилаючись на необґрунтовану заборгованість.
Мотивуючи наведеним, з урахуванням уточнень, позивач просить суд:
§  визнати виконаним належним чином основне зобов`язання за кредитним договором № 28/л від 10 лютого 2006 року, укладеним між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_1 ;
§  визнати припиненими кредитний договір № 28/Л від 10 лютого 2006 року, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 та іпотечний договір від 09.02.2006 року № 1497, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку, на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором належне йому на праві приватної власності нерухоме майно - нежитлове приміщення № 221 (в літ. А), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;
§  виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про іпотеку та зняти заборону відчуження предмета іпотеки - нежитлового приміщення № 221 (в літ. А), за адресою:, АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що перебувало в іпотеці відповідно до іпотечного договору від 09 лютого 2006 року, з метою проведення у подальшому державної реєстрації припинення обтяження.
Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 22 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовив.
Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, адвокатом Ліляковим О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
Київський апеляційний суд постановою від 28 червня 2022 року апеляційну скаргу адвоката Лілякова О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишив без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року залишив без змін.
Не погодившись з прийнятою постановою, адвокатом Ліляковим О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано касаційну скаргу.
Постановою Верховного суду від 16 листопада 2022 року касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 28 червня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Ліляков О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , вказує, що у позивача відсутня будь-яка заборгованість по кредитному договору від 10 лютого 2006 року № 28/л, оскільки останнім належним чином виконане основне зобов`язання, що дає підстави визнати припиненими зазначений кредитний та іпотечний договори.
Вказує, що відповідно пункту 5.1.3. договору від 10 лютого 2006 року № 28/л кошти для погашення заборгованості за кредитом позичальник повинен був у першу чергу спрямовувати на сплату процентів, у другу чергу - на погашення заборгованості за кредитом, у третю чергу - на сплату пені. Тобто, попередньо не сплативши проценти за користування кредитом у передбачені договором строки, ОСОБА_1 не погашав і не міг погашати інші вимоги кредитора, оскільки за таких обставин порушив би вимоги закону та пункту 5.1.3. договору.
Зазначає, що за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 25 травня 2018 року №14/18-32/15/18-33/447/18-32 експертами установлено факт підроблення підпису позивача в банківському документі, що прямо свідчить про те, що він не брав 28 серпня 2007 року грошові кошти в АКБ «ТАС-Комерцбанк» в сумі 200 000 доларів США в якості кредиту і не має заборгованості, про яку заявляє відповідач TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а саме: 199 999, 09 доларів США - заборгованості за кредитом, 52 545, 39 доларів США - заборгованості за процентами, 171 482, 66 доларів США - пені.
Звертає увагу, що під час розгляду справи судом витребувано засвідчені у передбаченому законом порядку копії Договору факторингу від 28 листопада 2012 року №15 із ПАТ «Сведбанк» та Договору відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а також інших документів, пов`язаних з ними та зобов`язано відповідача надати оригінали цих витребуваних документів, що останнім не було виконано.
Водночас долучені ним копії документів не оформлені та не засвідчені у належний спосіб, а додатки до них взагалі не містять підписів та інших необхідних даних, оскільки фактично є бланками для подальшого заповнення певних відомостей. Уважає, що ці копії документів взагалі не можуть розглядатися судом в якості письмових доказів, відтак є підстави вважати, що відступлення права вимоги до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за вищевказаними договорами у передбачений законом спосіб не відбулось.
Уважає, що під час розгляду справи позивачем та його представником вжито дієвих заходів задля встановлення об`єктивної істини та витребування доказів, які доводять факти фальсифікації працівниками банку даних щодо заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору №28/л від 10 лютого 2006 року.
З посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду №461/2900/11 від 16 грудня 2020 року, звертає увагу, що Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Вектор Плюс" генеральна та індивідуальна ліцензії на здійснення валютних операцій не видавались, відтак ця фінансова установа не могла набути права вимоги за валютним кредитним договором  та іпотечним договором.
Вказує, що оскільки у передбачений законом спосіб відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "Вектор Плюс" не відбулося, то ТОВ "ФК "Вектор Плюс" є неналежним відповідачем, оскільки за таких обставин відповідачем має бути ПАТ "Омега Банк".
Враховуючи те, що 23 лютого 2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено запис №10691110101027941 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ "Омега Банк" як юридичної особи, відтак наведене дає підстави для застосування судом положень частини 1 статті 609 ЦК України, де вказано, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
10 січня 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс».
Заперечує проти приєднання письмових доказів, оскільки банк було ліквідовано у 2013 році, а позивачем та його адвокатом не обгрунтовано причини не подання таких доказів до суду першої інстанції, враховуючи що провадження у справі відкрито з 2013 року.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні скарги, як такої, що не відповідає об`єктивній дійсності та є необґрунтованою.
В судовому засіданні представник позивача адвокат  Ліляков  О.А. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути  справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовивши в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що за даними виписки за особовим рахунком № НОМЕР_2 за період з 03 лютого 2006 року по 28 листопада 2012 року позивач на виконання умов кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року отримав від кредитора грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що відновлюється, на загальну суму 271 559, 00 дол. США і на виконання своїх зобов`язань у цей же період часу позивач повернув банку 271 559, 00 дол. США, що є підставою для висновку, що позивач на виконання своїх зобов`язань позичальника повернув кредитору грошові кошти в тій сумі, яка ним була отримана.
Водночас доказів на підтвердження виконання позивачем обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом, а саме грошовими коштами отриманими на виконання умов кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року у вигляді кредитної лінії, що відновлюється, на загальну суму 271 559, 00 дол. США позивач суду не надав.
Відтак суд уважав відсутніми підстави для висновку, що позивач ОСОБА_1 , сплативши 23 квітня 2007 року через касу банку АКБ «ТАС-Комерцбанк» 200 000 доларів США, що складало еквівалент 1 010 000, 00 грн, на рахунок № НОМЕР_2 , у такий спосіб виконав основне зобов`язання за цим же кредитним договором, що може бути підставою для припинення кредитного договору №28/л від 10 лютого 2006 року та іпотечного договору від 09 лютого 2006 року.
Отже, суду першої інстанції зробив висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання основного зобов`язання за кредитним договором № 28/л від 10 лютого 2006 року ним перед АКБ «ТАС-Комерцбанк» виконаним, визнання припиненими кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року та іпотечного договору від 09 лютого 2006 року не доведені належними та допустимими доказами, відтак  задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про іпотеку та зняття заборону відчуження предмета іпотеки - нежитлового приміщення № 221 (в літ.А), яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що перебувало в іпотеці відповідно до іпотечного договору від 09 лютого 2006 року з метою проведення у подальшому державної реєстрації припинення обтяжень, вказав, що оскільки ці вимоги є похідними від вимог про визнання основного зобов`язання за кредитним договором № 28/л від 10 лютого 2006 року перед АКТ «ТАС-Комерцбанк» виконаним та визнання припиненими кредитного договору №28/л від 10 лютого 2006 року, а також іпотечного договору від 09 лютого 2006 року, які визнані судом не обґрунтованими.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.
Правилами статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом, а правилами статті 599 цього Кодексу встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язань визначені в статтях 599-601, 604-609 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; переданням відступного; зарахуванням; за домовленістю сторін; прощенням боргу; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання; смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи.
Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Статтею 17 зазначеного Закону установлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання. Іпотека не припинається, якщо основне зобов`язання, забезпечене іпотекою, є невиконаним.
З матеріалів справи убачається, що 10 лютого 2006 між ОСОБА_1 та АКБ "ТАС-Комерцбанк" укладено кредитний договір № 28/л ( том 1 а.с. 6-9).
Відповідно до умов укладеного договору банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що поновлюється, у розмірі 70 000 доларів США на строк з 10 лютого 2006 року по 10 лютого 2011 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки передбачені цим договором. Кредит надається лише після підписання іпотечного договору, що забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у зв`язку із порушенням умов цього договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання.
Кредит надається банком у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника з урахуванням вартості і ліквідності майна, що передається позичальником в іпотеку банку.
Пунктом 3.1 договору сторони визначили, що позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_3 щомісяця, через Касу Банку згідно додатку №1, що є невід`ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених пунктом 3.8, 3.9 та 5.14 даного договору.
Згідно пункту 3.3 договору проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця в період з 01 по 10 число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту на рахунок відсотків №22036501452102.840 через касу Банку.
Пунктом 3.7. визначено, що про свій намір достроково погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі (зі сплатою фактично нарахованих процентів) позичальник зобов`язується письмово повідомляти банк не менше ніж за 10 календарних днів до передбачуваної дати погашення. Порушення позичальником зазначеного зобов`язання надає Банку право відмовити в прийомі платежу до моменту закінчення встановленого строку повідомлення.
Положеннями пунктів 7.1.2, 7.1.3 кредитного договору передбачено, що позичальник має право достроково погашати заборгованість за кредитом і вносити проценти за користування кредитом, а також достроково виконати свої зобов`язання за цим договором, шляхом повного погашення заборгованості за кредитом і сплати процентів за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій (том 1 а.с. 6-9).
Додатком № 1 до кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року, що є невід`ємною частиною договору, встановлено графік погашення заборгованості, відповідно до якого дата погашення кредиту мала б вчинятися з 01 числа місяця і по 10 число кожного місяця, також визначено розмір суми погашення заборгованості та залишок заборгованості по кредиту на кожен місяць (том 1 а.с. 10-11).
Згідно з даними графіку погашення заборгованості, що є додатком до кредитного договору, щомісячний платіж до 10 числа мав складати суму в розмірі 1 892 дол. США, а 10 лютого 2011 року (останній платіж) - 1888,00 дол. США.
09 лютого 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 28/л від 09 лютого 2006 року іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно - нежиле приміщення №221 (в літ. А), яке знаходиться у АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 201).
22 вересня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року, відповідно до умов якої пункти 1.1 та 3.1 кредитного договору викладено в новій редакції: «Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що поновлюється, у розмірі 200 000,00 дол. США, на строк до 10 лютого 2011 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки передбачені цим договором; позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_3 щомісяця через касу банку згідно додатку № 2, що є невід`ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених пунктами 3.8, 3.9, та 5.1.4 даного договору». Додаток № 1 до кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року вважати таким, що втратив чинність. (том 1, а.с. 104).
З даних графіку погашення заборгованості (додаток №2 до кредитного договору №28/л від 10 лютого 2006 року) установлено, що щомісячний платіж до 10 числа мав складати суму 5420,00 доларів США (том 2 а.с.84)
З даних заяви на переказ готівки У088-52 від 23 квітня 2007 року установлено, що ОСОБА_1 вніс на рахунок АКБ «ТАС-Комерцбанк» (рахунок № НОМЕР_1 ) 200 000,00 дол. США, що еквівалентно у гривнях 1 010 000,00 гривень. У графі призначення платежу вказано "погашення заборгованості по кредиту згідно кредитного договору 28/л від 10 лютого 2006 року" (том 1, а.с. 13).
З даних заяви про видачу довідки про погашення заборгованості від 26 лютого 2013 року установлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» з вимогою видати йому довідку про погашення кредиту за кредитним договором №28/л від 10 лютого 2006 року (том 1 а.с.14).
15 березня 2013 року ПАТ «Сведбанк» на заяву ОСОБА_1 від 26 лютого 2013 року повідомило, що станом на 27 листопада 2012 року за зазначеним кредитним договором на балансі банку обліковувалася сума простроченої заборгованості, а також повідомило, що банк скористався своїм правом, передбаченим умовами кредитного договору, та відступив право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і з 28 листопада 2012 року права та обов`язки за кредитним договором перейшли до нового кредитора (том 1, а.с. 15).
З даних витягу за кредитним договором № 28/л від 10 лютого 2006 року убачається, що після внесення 23 квітня 2007 року коштів у розмірі 200 000,00 дол. США позивач 28 серпня 2007 року отримав кредит у розмірі 200 000,00 дол. США і надалі в нього обліковується кредитна заборгованість (том 1, а.с. 105).
З даних витягу за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 03 лютого 2006 року по 28 листопада 2012 року убачається, що після внесення 23 квітня 2007 року коштів у розмірі 200 000,00 дол. США, позивач 28 серпня 2007 року отримав кредит у розмірі 200 000,00 дол. США і надалі в нього обліковується заборгованість, яка складає 471 559,00 дол. США (том 1, а.с. 106-110).
З даних витягу за особовим рахунком № НОМЕР_4 за період з 11 вересня 2007 року по 28 листопада 2012 року убачається, що у позивача обліковується заборгованість, яка складає 199 999,00 дол. США (том 1, а.с. 111-113).
З даних висновку експертів за результатами проведених Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судово-почеркознавчих експертиз № 5657/5658/15-32 від 10 червня 2015 року та № 14/18-32/15/18-33/447/18-32 від 25 травня 2018 року у графі «Підпис отримувача» в оригіналі заяви на видачу готівки № 147_1 від 28 серпня 2007 року на суму 200 000,00 дол. США підпис виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 (том 2, а.с. 3-6, 171-182).
З огляду на наведене, у цій справі є установленим отримання ОСОБА_1 кредитних коштів  у розмірі 200 000,00 дол. США згідно умов додаткової угоди №1 від 22 вересня 2006 року до кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року, а також внесення на рахунок АКБ «ТАС-Комерцбанк» (рахунок № НОМЕР_1 ) 200 000,00 дол. США, що еквівалентно у гривнях 1 010 000,00 гривень, згідно заяви на переказ готівки У088-52 від 23 квітня 2007 року.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи містять інший кредитний договір №28/л від 10 лютого 2006 року, укладений між тими ж сторонами, у якому строк кредитування визначено з 03 березня 2006 року по 10 лютого 2011 року (том 2 а.с. 77-79). 
В суді апеляційної інстанції представник позивача не надав переконливих пояснень щодо наявності двох кредитних договорів №28/л від 10 лютого 2006 року з різними строками кредитування.
При цьому, іпотечний договір, який позивач просить визнати припиненим, укладено 09 лютого 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 28/л від 09 лютого 2006 року (том 1 а.с. 201).
Проте кредитного договору від 09 лютого 2006 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
Окрім того, з матеріалів справи убачається укладення кредитного договору за аналогічним №28/л від 3 березня 2006 року, що зазначено ОСОБА_1 в особисто поданій ним заяві до банку 23 червня 2009 року (том 3 а.с. 2).
До апеляційної скарги представником позивача долучено копії квитанцій про оплату нарахованих процентів згідно договору 28/л від 10.02.2006 року на загальну суму 12635 доларів США ( том 4 а.с. 101-107) , а саме:
- від 10 липня 2006 року на суму 828,00 доларів США ( 4181,40 грн);
- від 04 серпня 2006 року на суму 856,00 доларів США ( 4322,80 грн);
- від 09 жовтня 2006 року на суму 1302,00 доларів США (6575,10 грн);
- від 08 грудня 2006 року на суму 2403,00 доларів США ( 12135,15 грн);
- від 09 січня 2007 року на суму 2595,00 доларів США ( 13104,75 грн);
- від 05 березня 2007 року на суму 2083,00 доларів США ( 10519,15 грн).
Припинення зобов`язання - це припинення правового зв`язку його суб`єктів, у яких припиняються суб`єктивні права і обов`язки, що складають зміст зобов`язальних правовідносин, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Ураховуючи наведене, апеляційний суд робить висновок про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання зобов`язання в повному обсязі та належним чином за Кредитним договором №28/л від 10 лютого 2006 року зі строком кредитування з 10 лютого 2006 року по 10 лютого 2011 року, примірник якого додано позивачем до позовної заяви.
Внесення грошових коштів в сумі 200 000 доларів США, а також на погашення процентів в загальній сумі 12635 доларів США не дає підстав уважати виконаним належним чином основне зобов`язання за вказаним кредитним договором, ураховуючи наявність іншого кредитного договору з таким же номером та від тієї ж дати, при цьому, загальна сума внесених коштів є такою, що об`єктивно не відповідає сумі, яку позичальник мав би внести на рахунок банку за умови належного виконання зобов`язання із повернення кредитних коштів та сплати процентів у визначений договором строк. 
Щодо іпотечного договору, який позивач просить визнати припиненим, такий укладено 09 лютого 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 28/л від 09 лютого 2006 року, проте такого кредитного договору позивачем не надано та відповідно не надано доказів на підтвердження виконання зобов`язання за таким договором.
Виходячи із підстав та предмету позову у цій справі, на позивача покладено обов`язок доведення факту виконання зобов`язання перед відповідачем у порядку та у спосіб, що визначені умовами договору, проте таких доказів матеріали справи не містять.
У постанові Верховного Суду від 08 листопада 2021 року у справі №761/38133/19 вказано, зокрема, на таке: "Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони".
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги в частині, що стосується відступлення права вимоги до ТОВ ТОВ "ФК "Вектор Плюс", апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
З матеріалів справи убачається, що 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк", правонаступником ВАТ "Сведбанк", яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", та ТОВ "Вектор Плюс" укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого ПАТ "Сведбанк" відступив ТОВ "ФК "Вектор Плюс" свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.
При цьому, сторони погодили, що права вимоги заборгованості по кредитних договорах, та права вимоги по договорам забезпечення, укладених з боржниками, відступаються банком фактору за цим договором на основі "як є" без надання будь-яких пов`язаних забезпечень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі. Після переходу прав вимоги заборгованості до фактору, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора проценти, комісію, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорі по сплаті обов`язкових платежів, строк плати яких не настав на дату підписання цього договору (том 3 а.с. 51-96).
Відповідно до даних витягу з реєстру заборгованостей боржників до договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", останнє отримало право вимоги в тому числі і за кредитним договором № 28/л, від 10 лютого 2006 року, позичальник ОСОБА_1 (том 3 а.с. 98).
З даних платіжних доручень № 1,2 від 28 листопада 2021 року убачається, що ТОВ "ФК "Вектор Плюс" здійснило оплату АТ "Сведбанк" по договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року без ПДВ - 83 512 034 грн 37 коп. та 85 385 308 грн 19 коп. (том 1 а.с. 99,100).
Згідно з даними акту № 37 прийому-передачі документації за договором факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, складеного 15 липня 2013 року, підтверджено передачу ПАТ "Омега Банк" до ТОВ "ФК "Вектор Плюс" документації, в тому числі і щодо кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року (том 3 а.с. 101-102).
28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк", яке виступало правонаступником ВАТ "Сведбанк", яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", та ТОВ "ФК "Вектор Плюс" укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до якого сторони домовились, що разом із відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором. Первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору (том 3 а.с. 47-48).
За даними витягу додатку № 1 до договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року встановлено, що предметом договору у тому числі був іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі 09 лютого 2006 року за № 1497 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. (том 1 а.с. 49).
Оскільки вказані договори у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, в межах цієї справи дійсність договорів не є предметом дослідження, відтак, ураховуючи презумпцію правомірності правочину, апеляційний суд не надає оцінку цим договорам.
Доводи апеляційної скарги щодо припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи відповідно до частини 1 статті 609 ЦК України відхиляються апеляційним судом, оскільки такі підстави позову при зверненні до суду позивачем не заявлялись.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Лілякова Олексія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено   28 квітня 2023 року.
 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук
 
Судді                                                                         В.А. Нежура
 
                                                                                  В.В. Соколова