ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 337/3483/22                                 Головуючий в 1 інст. Ширіна С.А.
Провадження № 33/807/395/23                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 квітня 2023 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участю ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Першина В.М. (в режимі відеоконференції) за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Першина В.М. на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір.
Провадження за ч. 3 ст.126 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 20.10.2022 року до Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 389228 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП. Цього ж дня на адресу суду надійшов протокол серії ААД № 389229 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП. 
На підставі ст. 36 КУпАП місцевий суд об`єднав в одне провадження з адміністративним матеріалом про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та присвоїв один єдиний номер провадження № 3/337/1535/2022(ЄУН № 337/3483/22).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД №389228 від 19.09.2022 року, ОСОБА_1 , 19.09.2022 року о 01-03 годині, в м. Запоріжжя, пр. Інженера Преображенського, 1 керував транспортним засобом «BMW 5231» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови. Водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки, водій погодився, результат з прибору спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6810» 1,72 проміле, тест №2328. З результатом не погодився, проїхати до медичного закладу відмовився, від керування відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУАП. 
За результатами розгляду справи місцевий суд закрив провадження за ч. 3 ст. 126 КУпАП та визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддав адміністративному стягненню відповідно до санкції закону. 
В апеляційній скарзі захисник  ОСОБА_1  - адвокат Першин В.М. вважає постанову суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП незаконною і такою, що підлягає скасуванню. 
В обґрунтування доводів вказує, що постанова районного суду винесена із грубим порушенням норм процесуального права, без належного дослідження всіх обставин справи, у зв`язку із чим є незаконною та підлягає скасуванню. 
Вважає, що висновки суду про встановлення факту керування транспортним засобом ґрунтуються суто на припущеннях. 
Працівник поліції безпосередньо транспортний засіб не зупиняв. Під час судового засідання свідок ОСОБА_2 пояснив, що під час зупинки автомобіля за кермом перебував саме він, а не ОСОБА_1 і зупинили автомобіль під його керуванням 18.09.2022 року близько 22:45 годин. 
Під час розмови ОСОБА_3 не заперечував, що перебував в стані сп`яніння, оскільки святкував день народження дружини, і саме тому викликав ОСОБА_2 для керування транспортним засобом. 
Законодавством визначений термін для доставки порушника до медичної установи з моменту зупинки автомобіля. Так, в протоколі вказаний час складання 01:47 годин 19.09.2022 року. Вказаний час не відповідає дійсності, оскільки відеозапис зупинився о 01:40:09 годин і продовжується тільки з 02.43.49 годин 19.09.2022 року, де працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 про складання на нього протоколу і 02:44:57 годин останній пропонує ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу. 
Таким чином, апелянт вважає, що працівники поліції в супереч вимогам закону значно перевищили час, а тому протокол складений безпідставно. 
Просить постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Проте, вимоги п.2.5 ПДР України ОСОБА_1 дотримано не було.
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №389228 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 19.09.2022 року о 01.03 годині, в м. Запоріжжя, пр. Інженера Преображенського, 1 керував транспортним засобом «BMW 5231» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння,а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови. Водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки, водій погодився, результат з прибору спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6810» 1,72 проміле, тест №2328. З результатом не погодився, проїхати до медичного закладу відмовився, від керування відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУАП. 
- в роздруківці з приладу «Драгер 6810» (а.с.3-1, 3-2), якою встановлено, що ОСОБА_1 під час події пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. Результат огляду - 1,72 проміле. З результатами огляду водій не погодився; 
- в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4) та направленні на огляд водія транспортного засобу (а.с.5), якими встановлено, що водій ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови. Огляд ОСОБА_1 пройшов на місці зупинки (результат 1,72 проміле). З результатами огляду ОСОБА_1 не погодився. Від огляду в закладі охорони здоров`я відмовився; 
- в рапортах працівників поліції (а.с.6-7), з яких вбачається, що автомобіль д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 було зупинено на блок-пості М4 о 01 годині 03 хвилин. Під час спілкування у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. На місце події викликано наряд патрульної поліції. Під час події ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою «Драгер». В подальшому з результатами огляду не погодився. Відмовився від огляду в закладі охорони здоров`я; 
- на оптичному носії інформації у вигляді СД-диску (а.с.9), який містить відеозаписи з місця події та з яких вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував, що він керував транспортним засобом, погодився пройти огляд на місці зупинки, пройшов його із результатом 1, 72 проміле, пояснив, що він дійсно вживав алкогольні напої, оскільки святкував день народження дружини, але із результатом огляд не погодився, тому йому було запропоновано пройти огляд в спеціалізованому медичному закладі. В процесі спілкування ОСОБА_1 сідає за кермо транспортного засобу, потім виходить з транспортного засобу та намагається залишити місце події. Своїми висловлюваннями та поведінкою на неодноразові наполегливі вимоги працівника поліції пройти огляд в медичному закладі відповідає відмовою. 
Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини. 
Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними, виходячи з наступного. 
Зокрема, доводи про те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 під час події був водієм транспортного засобу. 
Згідно п. 1.10. ПДР України водієм визнається особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23грудня 2005 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
З аналізу оглянутого апеляційним судом змісту відеозапису з місця події, рапорти працівників поліції вбачається, що автомобіль д.н. НОМЕР_1 було зупинено на блокпості. Вказаним транспортним засобом керував ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд наголошує, що поведінка ОСОБА_1 та його словесні вирази не свідчили, що він не був водієм автомобіля, а направки встановлено, що ОСОБА_1 повідомив, що він рухався на автомобілі д.н. НОМЕР_1 та намагався вирішити питання без складання протоколу. Жодних висловлювань з приводу того, що транспортним засобом керував не він, а інша особа, зокрема ОСОБА_2 , від ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції не пролунало. 
Таким чином, доводи про те, що матеріали справи не містять доказів керування автомобілем є безпідставними та такими, що повністю були спростовані під час судового розгляду. 
Суд також відхиляє доводи про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 в порушенні вимоги п. 2.5 ПДР України. 
Так, вищенаведеними відеозаписи з місця події встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено на блокпості в період дії комендантської години у м. Запоріжжя. Під час спілкування у водія виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Водій прошов огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки. Результат - 1,72 проміле. З результатами водій не погодився. На пропозицію працівника поліції проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду, водій ОСОБА_1 відмовився. Водій намагався на місці події вирішити справу без складання відповідних документів, не заперечував, що саме він був водієм автомобіля. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що такі дії водія ОСОБА_1 свідчать про те, що він порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Доводи про те, що працівники поліції порушили вимоги ст.266 КУпАП, а саме строки доставки порушника до медичного закладу є безпідставними, оскільки водія було зупинено о 1 годині 3 хвилин, а момент вчинення порушення водієм - відмова від огляду в закладі охорони здоров`я, відповідно до відеозапису датується 1 година 37 хвилин. 
Таким чином, апеляційний суд не вбачається процесуальних порушень під час освідування водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння. 
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.
Апеляційні доводи щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції за ч. 1 ст.130 КУпАП, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.
Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.
Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.
Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.
З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Першина В.М. залишити без задоволення.
Постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 337/3483/22