Ухвала
Іменем України
 
11 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 566/863/19
провадження № 61-4324ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Музики-Дубравського Василя Анатолійовича на постанову Рівненського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом Служби у справах дітей Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Орган опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
 
Позов мотивовано тим, що в ході проведення профілактичної роботи Службою у справах дітей було виявлено факт самоусунення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 щодо своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідач не займається вихованням своїх дітей, не цікавиться станом їх здоров`я, матеріально їх не забезпечує та зловживає алкогольними напоями.
 
Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2021 року залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області як правонаступника Органу опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області.
 
Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 15 березня 2022 року залучено як правонаступника позивача Службу у справах дітей Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області (далі - Служба у справах дітей).
 
Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 червня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що під час судового розгляду було доведено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, що виражається в її неучасті у вихованні дітей, байдужості до їх життя, здоров`я, навчання та виховання, відсутності уваги відповідача до дітей та спілкування з ними, тому з метою захисту інтересів дітей суд дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Враховуючи зазначене, суд також задовольнив позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на дітей.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року (повний текст якої складено 02 березня 2023 року) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року скасовано. В задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей. У разі продовження протиправної поведінки вона буде позбавлена батьківських прав.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ОСОБА_2 заявила про свій намір проживати разом зі своїми дітьми, виховувати їх, піклуватися про них та зобов`язалася виправити недоліки своєї поведінки. Окрім цього, ОСОБА_2 вказала, що під час телефонного спілкування з дітьми ті виявили бажання проживати з нею. Вона переконана, що не втратила зв`язок зі своїми дітьми. Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку з нормами закону, яким врегульовані спірні правовідносини, апеляційний суд дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є передчасним. Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають з факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.
 
27 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Музика-Дубравський В. А. подав до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що під час судового розгляду були встановлені обставини свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками стосовно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є свідченням винної поведінки відповідача та умисного ухилення нею від виховання дітей такою мірою, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Ще у 2017 році відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, тобто вже майже протягом шести років малолітні діти не отримують материнської турботи і підтримки. Крім цього, відповідач неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, зокрема за неналежне виконання батьківських обов`язків. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, не врахувавши правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17, про те, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків, від 04 вересня 2019 року у справі № 211/559/16-ц, згідно з якими ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, про те, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. 
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Судами встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_1 . Батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_7 .
 
Згідно з наказами від 08 серпня 2017 року № 18-Н та № 19-Н Службою у справах дітей поставлено на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах: малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як дітей, які проживають в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.
 
Актами обстеження матеріально-побутових умов та умов проживання від 03 серпня 2017 року, від 10 жовтня 2017 року, від 12 вересня 2018 року, від 15 квітня 2019 року підтверджується той факт, що комісією Органу опіки та піклування Млинівської районної держадміністрації проведено обстеження сім`ї ОСОБА_2 , під час якого встановлено, що в будинку було дуже брудно, не прибрано, розкидані речі домашнього вжитку. Постільна білизна та речі домашнього вжитку не випрані. Діти не помиті, брудні та одягнені в брудний одяг. Їжа для дітей не приготовлена.
 
Під час обстеження 12 вересня 2018 року встановлено, що ОСОБА_2  третій день не з`являлася вдома, перебувала в селі Миколаївка Млинівського району Рівненської області, де зловживала алкоголем. Дітей залишила на своїх батьків, які не завжди належним чином здійснювали догляд за дітьми.
 
З ОСОБА_2 неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо належного виконання нею батьківських обов`язків. Дано офіційне попередження та роз`яснено про наслідки невиконання нею батьківських обов`язків.
 
Згідно з довідкою про склад сім`ї № 383, виданою Млинівською селищною радою Дубенського району Рівненської області (далі - Млинівська селищна рада) до складу сім`ї ОСОБА_2 входять: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_9 , сестра ОСОБА_10 , племінник ОСОБА_11 , племінниця ОСОБА_12 , племінниця ОСОБА_13 .
 
З характеристики, виданої Млинівською селищною радою, від 22 травня 2019 року № 382 вбачається, що  ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується негативно. На її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, яких вона часто залишає на тривалий термін без догляду, не повертаючись додому по декілька діб. Схильна до зловживання спиртним напоями. Неодноразово з`являлася в нетверезому стані у громадських місцях. На її незадовільну поведінку неодноразово скаржився батько та сусіди. Перебуває на обліку сімей, що опинилися у складних життєвих обставинах.
 
Рішенням Виконавчого комітету Млинівської селищної ради від 31 серпня 2017 року № 140  «Про розгляд листа в. о. старости Владиславіського старостинського округу ОСОБА_14 щодо неналежного виконання батьківських обов`язків жителькою села Новоселівка ОСОБА_2 » попереджено ОСОБА_2 про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_2 запропоновано вжити термінових заходів припинення вживання алкогольних напоїв, створити належні санітарно-гігієчні умови для виховання та утримання дітей, навести належні умови для їх проживання. ОСОБА_2 надано місячний термін для виправлення ситуації в сім`ї. 
 
ОСОБА_2 було попереджено, що у разі невиконання вказаного рішення виконавчий комітет буде клопотати перед управлінням соціального захисту населення про припинення виплати державної соціальної допомоги на дітей у зв`язку з нецільовим використанням коштів та нестворенням належних умов для утримання та виховання дітей в сім`ї та порушить питання про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання нею батьківських обов`язків.
 
З рішення Виконавчого комітету Млинівської селищної ради від 05 жовтня 2018 року № 239 вбачається, що після заслуховування виконавчим комітетом питання щодо неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків ситуація в сім`ї не змінилася. ОСОБА_2 продовжила зловживати алкогольними напоями, вести аморальний спосіб життя, залишати дітей на свою матір, яка теж зловживає алкогольними напоями, не докладає зусиль для виправлення ситуації, що склалася в родині. Допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 використовує не за призначенням. Виконавчий комітет Млинівської селищної ради вирішив вказати ОСОБА_2 на незадовільне виконання батьківських обов`язків, попередив її про можливе відібрання дітей у разі продовження неналежного виконання батьківських обов`язків.
 
Згідно з інформацією, наданою Комунальним закладом «Млинівський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» про проведену роботу із сім`єю ОСОБА_2 за час перебування її під соціальним супроводом від 24 травня 2019 року № 28, ОСОБА_2 12 жовтня 2018 року пройшла лікування від зловживання алкоголем в Рівненському наркодиспансері. Неодноразово надавалася допомога одягом та взуттям. Оформлені соціальні виплати, які контролювалися та використовувалися за призначенням. Влаштовано старшого сина в дитячий садок села Новоселівка. Постійно проводилися соціально-профілактичні бесіди щодо забезпечення належного догляду за дітьми. Надано правову допомогу щодо стягнення аліментів з колишнього чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_1 . Були проведені роботи з покращення матеріально-побутових умов сім`ї, обстежено та проведено медичне лікування сина ОСОБА_5 у Млинівській центральній районній лікарні та Рівненській обласній лікарні. За період супроводу з 13 по 17 грудня ОСОБА_2 залишала дітей на свою матір ОСОБА_15 , про що складено адміністративний протокол та дано офіційне попередження про необхідність виконання батьківських обов`язків. 17 травня 2019 року ОСОБА_2 знову залишила дітей без нагляду та з`явилась 20 травня зранку.
 
Довідкою від 12 жовтня 2018 року № 145 підтверджується, що ОСОБА_2 пройшла курс психотерапевтичного лікування з послідуючим «кодуванням» за методом ОСОБА_16 від зловживання алкоголем.
 
Згідно з повідомленнями Млинівського відділення поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 18 червня 2019 року № 4092/210/01-2019  та № 1718/210/01-2019 від 11 грудня 2019 року на ОСОБА_2 були складені протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 184 та частиною другою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за неналежне виконання батьківських обов`язків 07 серпня 2017 року, 08 червня 2018 року, 17 вересня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 02 січня 2019 року.
 
Крім того, ОСОБА_2 притягалася до адміністративної відповідальності за появу в громадських місцях у п`яному вигляді - 24 липня 2018 року та 13 вересня 2018 року, за завідомо неправдивий виклик спеціальних служб - 17 грудня 2018 року, за куріння тютюнових виробів у заборонених місцях - 20 лютого 2019 року, за вчинення домашнього насильства - 27 листопада 2019 року.
 
Постановою Млинівського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2020 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 (за вчинення домашнього насильства) та статтею 185 КУпАП ( за злісну непокору законній вимозі працівників поліції).
 
Постановою Млинівського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2021 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 178 КУпАП (за появу у громадських місцях у п`яному вигляді).
 
Постановою Млинівського районного суду Рівненської області від 05 травня 2022 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 185 КУпАП (за злісну непокору законній вимозі працівників поліції), статтею 173 КУпАП (за дрібне хуліганство) та частиною третьою статті 178 КУпАП (за появу у громадських місцях у п`яному вигляді).
 
З повідомлення головного лікаря «Млинівської центральної районної лікарні» від 10 червня 2019 року № 465 вбачається, що 20 травня 2019 року в дитяче відділення Комунального некомерційного підприємства «Млинівська центральна районна лікарня» працівниками служби у справах дітей доставлена дитина ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_2 . Дитина при огляді не доглянута, в брудному одязі. Мати була агресивною та неадекватно поводилася. Дитина при обстеженні здорова, фізичний і психомоторний розвиток відповідає віку. Мати оглянута лікарем наркологом. Встановлений діагноз: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Стан залежності». Отримувала лікування. За час перебування в дитячому відділенні мама поводила себе спокійно. Всі рекомендації виконувала.
 
23 червня 2017 року ОСОБА_2 була офіційно попереджена Службою у справах дітей Млинівської районної державної адміністрації про необхідність виконувати свої батьківські обов`язки. Власноручним підписом ОСОБА_2 , зобов`язалася належним чином виконувати батьківські обов`язки та не залишати дітей наодинці.
 
Рішенням Виконавчого комітету Млинівської селищної ради від 29 травня 2019 року визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно двох її малолітніх дітей ОСОБА_3 , 2014 року народження, та ОСОБА_4 , 2016 року народження.
 
З акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28 листопада 2019 року вбачається, що на момент відвідування сім`ї ОСОБА_2 умови проживання погіршилися, газ відключено за несплату боргів, в будинку пліснява на стінах та сирість, спальних місць та місця для гри дітей немає, по кімнатах розкидані речі, тюлі і штори на вікнах відсутні, продуктів харчування немає, мати була неохайно вдягнена, одяг брудний. Діти тимчасово проживають в бабусі в селі Верхівськ Рівненського району за останні 3 місяці мама відвідувала їх 2 рази (з її слів).
 
Рішенням Виконавчого комітету Млинівської селищної ради від 22 жовтня 2021 року № 216 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
З висновку Виконавчого комітету Млинівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 22 жовтня 2021 року № 216 вбачається, що з 2019 року діти проживають в селі Верхівськ з ОСОБА_17 , яка регулярно привозить дітей для проходження медогляду чи проведення профілактичних щеплень та виконує всі рекомендації щодо догляду за дітьми чи лікуванні (при потребі). Останній медогляд проведено 30 серпня 2021 року. 06 вересня 2021 року за рекомендацією сімейного лікаря ОСОБА_3 обстежено в окуліста Комунального закладу «Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука» Рівненської обласної ради. Дитині рекомендовано окуляри. Зі слів бабусі ОСОБА_17 , мама в телефонному режимі була проінформована про цю ситуацію, однак не відреагувала та не дала коштів на придбання окулярів. ОСОБА_2 не цікавиться станом здоров`я своїх дітей. Діти забезпечені одягом, взуттям, доглянуті, відвідують дошкільний заклад та школу. Мати ОСОБА_2 у вихованні дітей участі не бере, їх життям не цікавиться. Мати не бере участі в навчанні сина, ніколи не з`являлася на батьківські збори. ОСОБА_17 завжди цікавиться успіхами та проблемами ОСОБА_5. Мама не бере участі в житті та вихованні дівчинки, жодного разу не приводила і не забирала її з дитячого садка, працівники садочка з нею не знайомі. Профілактична робота з мамою       ОСОБА_2 продовжується, однак ситуація не змінилася в кращу сторону, а навпаки - погіршилася. ОСОБА_2 не дослухається до порад фахівців із соціальної роботи, не відвідує дітей, матеріально їх не утримує, не цікавиться станом здоров`я і навчанням. Умови проживання незадовільні. Виконавчий комітет Млинівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
Згідно з характеристикою учня 2 класу філії «Верхівська гімназія» опорного закладу «Дядьковицький ліцей» ОСОБА_3 , 2014 року народження, мама не бере участі у вихованні та навчанні сина, ніколи не з`являлася на батьківські збори. ОСОБА_17 завжди цікавиться успіхами та проблемами ОСОБА_5, контактує з класним керівником класу та батьками інших учнів класу. Завжди турбується за здоров`я ОСОБА_5 .
 
Як вбачається з характеристики на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дівчинка більше прив`язана до бабусі , оскільки вона завжди поряд, приводить і забирає її з садочка. Батько, в силу своєї трудової зайнятості, приділяє вихованню дитини менше часу, але виявляє інтерес до життя доньки. Сім`я матеріально забезпечена, ОСОБА_6 має все необхідне для життя та відвідання садочка. Мама не бере участі в житті та вихованні дівчинки, жодного разу не приводила і не забирала її з дитячого садочка.
 
Згідно з характеристикою від 08 липня 2022 року № 89/02-14/22, виданою Дядьковицькою сільською радою Рівненського району Рівненської області, за роки проживання на території сільської ради ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивної сторони. З повагою ставиться до односельчан та старших за віком людей. Учасник АТО. На даний час виховує двох дітей: ОСОБА_3 - сина, 2014 року народження, та доньку - ОСОБА_4 , 2016 року народження. Працював у приватного підприємця на будівництві. Діти відвідують садочок та школу. На даний час мобілізований до Збройних Сил України.
 
Довідкою від 02 липня 2022 року № 234  підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зарахований до лав Збройних Сил України. На даний час безпосередньо виконує покладені на нього обов`язки.
 
З довідки, виданої Дядьковицькою сільською радою Рівненського району Рівненської області, від 08 липня 2022 року № 90/02-14/22  вбачається, що ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 зареєстрований разом з ОСОБА_19 - батько, ОСОБА_17 - мати, ОСОБА_20 - брат, ОСОБА_21 - брат, ОСОБА_22 - сестра. ОСОБА_3 - син, проживає без реєстрації, ОСОБА_4 - донька колишньої співмешканки, проживає без реєстрації.
 
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 08 липня 2022 року в ОСОБА_1 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , з 2019 року разом з ОСОБА_1 проживає двоє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_3 та донька колишньої цивільної дружини ОСОБА_4 , 2016 року народження. Діти доглянуті, син навчається у Верхівській загальноосвітній школі, ОСОБА_6 відвідує дитячий садочок. У квартирі також проживають мати, батько, два брати і сестра. Умови проживання задовільні.
 
Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, Орган опіки і піклування Млинівської райдержадміністрації обґрунтовував вимоги тим, що в ході проведення профілактичної роботи виявлено факт самоусунення від виконання батьківських обов`язків громадянки ОСОБА_2 стосовно своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 : відповідач не займається вихованням дітей, не цікавиться станом їх здоров`я, матеріально їх не забезпечує та зловживає алкогольними напоями; на зауваження контролюючих органів не реагує.
 
В апеляційній скарзі на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року ОСОБА_2 зазначила, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, і такий захід має застосовуватися судом лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо. Такої її винної поведінки щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом не встановлено. В судовому засіданні місцевого суду вона заперечувала проти позову та позбавлення її батьківських прав. Вона любить своїх дітей та хоче проживати разом з ними, виховувати їх, піклуватися про них, однак суд не звернув на це уваги. В судовому засіданні вся увага була приділена тому, щоб показати, яка вона негідна мати, однак інтереси дітей взагалі не досліджувалися. З літа 2019 року її діти проживають із своєю бабусею ОСОБА_17 , однак суд не взяв до уваги, що дітей забрала свекруха після того, як у квітні 2019 року померла її мати, і цю подію вона переживала дуже важко. Коли вона оговталася після смерті матері та хотіла забрати від свекрухи своїх дітей, ОСОБА_17 їх не віддала, мотивуючи тим, що слід дочекатися рішення суду. При спілкуванні з дітьми по телефону ті їй кажуть, що хочуть проживати з нею, зі своєю матір`ю. Вона заперечує посилання суду на акти обстеження матеріально-побутових умов проживання у 2017-2019 роках, так як в будинку її батьків у селі дійсно могло бути не ідеально прибрано, та й самі діти могли розкидати речі та іграшки, однак вони були одягнуті, доглянуті, нагодовані та забезпечені необхідним. Також суд байдуже віднісся до тієї обставини, що вона народила дітей в неповнолітньому віці й, будучи неповнолітньою, могла припуститися несвідомо певних помилок стосовно дітей, не виявив милосердя до неї як до матері та не згадав про можливість застосування такого заходу впливу, як попередження. 
 
Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
 
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
 
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
 
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
 
Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
 
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
 
Скасовуючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції звернув увагу на процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції при заміні позивача - з Органу опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації - на Службу у справах дітей Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області, яка не має необхідного обсягу повноважень для звернення з позовом про позбавлення особи батьківських прав.
 
В постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 755/16874/17 зазначено, що норми статті 165 СК України є спеціальними, а визначений цією статтею перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
 
Отже, висновки апеляційного суду у згаданій частині узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду.
 
В постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 308/13654/21 зазначено: як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.
 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
 
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
 
ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини.
 
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).
 
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
 
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
 
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
 
В постанові Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 вказано: зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.
 
Встановивши, що в судах першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_2 заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 , заявила про намір виховувати та піклуватися про них, зобов`язалася виправити недоліки своєї попередньої поведінки, оцінивши обставини справи у взаємозв`язку з нормами національного законодавства та прецедентною практикою ЄСПЛ, апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволення позову.
 
Крім цього, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і застосовується судом лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо. При цьому суд апеляційної інстанції правильно врахував той факт, що відповідач народила дітей будучи неповнолітньою, тому, з огляду на вік відповідача, характер її поведінки та обставини справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту неможливості зміни поведінки відповідача стосовно її малолітніх дітей та про доцільність попередження її про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.
 
Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду щодо застосування статті 164 СК України та прецедентної практики ЄСПЛ у подібних правовідносинах.
 
При цьому зазначені висновки не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17, від 04 вересня 2019 року у справі № 211/559/16-ц.
 
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, не заслуговують на увагу, оскільки вони є висновками щодо оцінки обставин, встановлених у зазначеній справі, які не є аналогічними обставинам, встановленим в цій справі. Посилаючись на ці висновки, заявник вважає, що апеляційний суд неправильно встановив обставини в цій справі на підставі здійсненої ним оцінки доказів в їх сукупності і що Верховний Суд має їх переоцінити, при тому, що з підстав порушення апеляційним судом норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389, частина третя статті 411 ЦПК України) судове рішення не оскаржено.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Викладені в наведеній заявником постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 висновки Верховного Суду стосуються застосування норм права у правовідносинах, які хоча і є подібними за правовим регулюванням, однак були зроблені за інших фактичних обставин справи на підставі поданих сторонами та оцінених судами доказами, в залежності від яких (обставин і доказів) й були прийняті судові рішення. Цитуючи частину абзацу згаданої постанови Верховного Суду: факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, заявник упустив речення, які передують зазначеному, а саме: в цій справі суди на підставі наявних у матеріалах справи доказів дійшли висновку, що відповідач нехтує потребами своєї доньки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Відповідач не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо доньки. Тому відсутні підстави вважати, що апеляційний суд в цій справі застосував норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
 
В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження           № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Музики-Дубравського Василя Анатолійовича на постанову Рівненського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом Служби у справах дітей Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко