КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                    
Справа № 752/10039/21                                         Головуючий у 1 інстанції: Шевченко Т.М.
       Провадження № 22-ц/824/8880/2023                         Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 червня 2023 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Матвієнко Ю.О., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Шевченко Т.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів,-
 
в с т а н о в и в:
 
В квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів. Зазначив, що 22 січня 2021 року він уклав з ФОМ  ОСОБА_2  договір про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном, предметом якого було виконання доручення клієнта, особисто, на власний ризик, власними силами і за власний рахунок, надати клієнту інформаційно-консультаційні послуги, перелік яких визначено у п. 1.2 договору, в погоджений сторонами строк. Відповідно до умов договору передбачено, що за надання передбачених договором послуг замовник проводить оплату шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок виконавця у розмірі 21 000 грн. В день укладення договору замовник сплачує виконавцю суму у розмірі 10 500 грн. 23 січня 2021 року він здійснив оплату на користь відповідача у розмірі 10 500 грн. Після сплати грошових коштів   відповідач жодних передбачених договором послуг не надав. 26 березня 2021 року він звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення коштів. Позивач  ОСОБА_1 просив  розірвати укладений з ФОП ОСОБА_2 договір  про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном від 22 січня 2021 року, а також  стягнути з ФОП ОСОБА_2 10500 грн.
 Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Розірваний договір № 3103 про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном від 22 січня 2021 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні із ФОП ОСОБА_2 на його користь коштів в сумі 10 500,00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог про стягнення із ФОП ОСОБА_2 коштів в сумі 10 500,00 грн., пославшись на положення п.п. 6.4.8 .п. 6.4. Договору. Даний пункт визначає виключно наслідки розірвання договору в односторонньому порядку. В даному випадку розірвання договору здійснюється у судовому порядку, а не шляхом одностороннього розірвання. Відповідно до положень ч. 2 ст. 653 ЦК України наслідком розірвання договору є припинення зобов`язань сторін за цим договором. З у рахуванням вказаної статті та положень ст. 1212 ЦК України, яка поширюється на випадки повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні, сплачені на користь відповідача кошти в сумі 10 500,00 грн. підлягають стягненню на його користь як набуті без достатньої правової підстави.
В судове засідання  сторони не з`явилися, повідомлені  про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 січня 2021 року між ОСОБА_1 , як клієнтом, та ФОП ОСОБА_2 , як виконавцем, укладений договір №3103 про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном. 
Пунктом 1.1 договору визначено, що  виконавець на виконання доручення клієнта, особисто, на власний ризик, власними силами і за власний рахунок надає клієнту інформаційно-консультаційні послуги, перелік яких визначений в п. 1.2 договору, в погоджений сторонами строк, а клієнт приймає послуги, надані виконавцем та оплачує надані ним послуги в термін, порядку та в сумі, що встановлені договором.
Пунктом 1.2 договору визначений перелік послуги, що надаються виконавцем клієнту відповідно до  п. 1.1 договору: сприяння та допомога у пошуку можливостей для працевлаштування, інформаційні та консультаційні послуги з питань можливостей та умов працевлаштування, сприяння та допомога у підборі найкращих трудових вакансій в будь-якій країні Європейського Союзу, а також Швейцарії, Королівства Норвегія та Великобританії, виходячи з освіти, професійного та трудового досвіду, навичок та вмінь клієнта; інформаційні та консультаційні послуги з питань законодавства про працю, трудової діяльності, укладення, виконання та припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, законодавства про статус, правила перебування та поведінку іноземця, прикордонного, митного та валютного законодавства, яке використовується країнами, вказаними у п. 1.2.1 договору; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, вказаних в п. 1.2.1 договору, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, вказаних у п. 1.2.1 Договору.
Пунктом 2.3 договору визначений строк надання послуг: щодо Польщі - 30 робочих днів (без урахування святкових чи вихідних днів) з моменту внесення оплати в сумі та в порядку, передбаченому п.п. 4.1, 4.2 договору; щодо будь-якої іншої країни крім Польщі - 30 робочих днів (без урахування святкових чи вихідних днів) з моменту внесення оплати в сумі та в порядку, передбаченому п.п. 4.1, 4.2 договору.
Пунктом 4 договору визначено розміри і порядок оплати наданих послуг, відповідно до якого за надання послуг, визначених договором, замовник проводить оплату шляхом внесення коштів на банківський рахунок виконавця у загальному розмірі 21 000 грн. В день укладення договору замовник сплачує виконавцю суму у розмірі 10 500 грн. При отриманні послуг, обумовлених договором, замовник сплачує залишкову вартість виконавцю у розмірі 10 500 грн.
23 січня 2021 року ОСОБА_1 здійснив оплату на користь ФОП ОСОБА_2 у розмірі 10 500 грн., що підтверджується квитанцією № 142 від 23 січня 2021 року (а.с. 14).
29 березня 2021 року ОСОБА_1 направив на адресу відповідача ФОП ОСОБА_2 заяву про розірвання договору від 22.01.2021 року та вимогу повернення грошових коштів у розмірі 10 500 грн., у зв?язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов?язань за Договором (а.с. 15-19). Заява ОСОБА_1 отримана відповідачем ФОП ОСОБА_2 05 квітня 2021 року.
Позивач ОСОБА_1 стверджував, що відповідач ФОП ОСОБА_2 не виконав умови договору ані у терміни, обумовлені договором, ані у подальшому, а також не повернув сплачені ним кошти.
За результатами розгляду позовних вимог суд першої інстанції розірвав укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір № 3103 про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном від 22 січня 2021 року. В частині вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів з ФОП ОСОБА_2 суд першої інстанції відмовив.
  Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору про надання послуг від 22 січня 2021 року у зв`язку із  істотним порушенням договору сторонами не оскаржене, а тому колегія суддів не переглядає правильність висновків суду першої інстанції у вказаній частині.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в   частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 сплачених на підставі вказаного договору коштів.
Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
 Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Правові наслідки зміни або розірвання договору визначені ст. 653 ЦК України.
Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Частиною 4 ст. 653 ЦК України визначено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, з урахуванням вказаної норми ОСОБА_1 не має права вимагати повернення йому того, що було виконане ним за зобов`язанням до моменту розірвання договору №3103 про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном від 22 січня 2021 року. Умовами укладеного сторонами договору також не передбачено повернення коштів у разі його розірвання.  
Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 коштів, сплачених на підставі вказаного договору.
 Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суд першої інстанції. Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року  без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                  Шебуєва В.А.
 
       Судді                                                           Матвієнко Ю.О.
 
                                                                              Крижанівська Г.В.