Номер провадження: 33/813/799/23
Номер справи місцевого суду: 521/17159/22 
Головуючий у першій інстанції Черевко С. П. Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,
за участю: 
секретаря судового засідання – Тьосової Я.В.,
представника Одеської митниці ДФС – Іванчикова А.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Казачука І.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року, якою,
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Конотоп Сумської області, громадянин України, працюючий водієм ФОП « ОСОБА_2 », який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , (ІПН НОМЕР_1 ),
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, 
встановив:

оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «IVECO 3510», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код № НОМЕР_3 , країна реєстрації Польща та стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Згідно з оскарженою постановою, 19.07.2022 року, в зону митного контролю міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Старокозаче-Тудора» митного поста «Старокозаче» Одеської митниці, в напрямку з України в Молдову в`їхав вантажний транспортний засіб марки «RENAULT MAGNUM 520DXI», реєстраційний номер НОМЕР_4 з напівпричепом-рефрежератором марки «SCHMITZ SKO24L», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 .
Під час здійснення митного контролю та перевірки документів, відповідно до інформації АСМО «Інспектор» розділу «Журнал пункту пропуску», за паспортними даними гр. України ОСОБА_1 встановлено, що у попередніх періодах вказаним громадянином ввезено на митну територію України транспортний засіб, по якому відсутні відомості, щодо подальшого вивезення.
Так, 12.09.2018 року, громадянин України ОСОБА_1 , перемістив на митну територію України транспортний засіб «IVECO 3510 реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код № НОМЕР_3 , країна реєстрації Польща, через пункт пропуску «Краківець- Корчова» митного поста «Краковець», Львівської митниці ДФС у митному режимі «транзит» з метою «особисте користування».
Статтею 95 Митного кодексу України встановлено, що строк транзитного переміщення для автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб), тобто транспортний засіб «IVECO 3510», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код № НОМЕР_3 , країна реєстрації Польща, необхідно було доставити до митниці призначення до 22.09.2018 року (у разі переміщення в зоні діяльності Львівської митниці ДФС до 17.09.2018 року).
Інформація щодо вивезення за межі митної території України даного транспортного засобу станом на 19.07.2022 року у митного органу відсутня.
Згідно перевірки розділу «Автотранспортні засоби» бази даних ЄАІС Держмитслужби, відповідно до якого в базі відсутня інформація щодо оформлення транспортного засобу марки «IVECO 3510», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код № НОМЕР_3 , країна реєстрації Польща, в будь-якому іншому митному режимі. До митного органу з метою продовження строку транзитного переміщення транспортного засобу марки «IVECO 3510», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код № НОМЕР_3 , країна реєстрації Польща, гр. ОСОБА_1 не звертався. Документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили, виданих компетентними органами (установами) та засвідчених в установленому порядку гр. ОСОБА_1 на час складання протоколу, не надав, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 6 ст. 470 МК України.
Не погоджуючись з постановою судді місцевого суду захисник Казачук І.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджують про неповноту судового розгляду, просить змінити постанову в частині накладення стягнення, замінивши конфіскацію транспортного засобу на штраф до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень (в ред. Закону України №2462-VIII від 01.01.2017 року). 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що на день порушення митних правил, а саме на 22.09.2018 року, ст.470 МК України містила в собі три частини, а тому ОСОБА_1 мав бути притягнутий до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України (в ред. на момент вчинення правопорушення), а не в редакції норми закону, яка діяла на момент складення протоколу про порушення митних правил та накладення адміністративного стягнення, чим порушено положення ст.58 Конституції України. Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 підписав протокол про порушення митних правил примусово за вказівкою працівника митниці. Крим того, захисник вказує, що відсутність в протоколі посилання на існування умислу, який спонукав ОСОБА_1 вчинити адміністративне правопорушення, унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності. Також захисник зазначає, що строк накладення адміністративного стягнення з моменту його виявлення сплив.
В апеляційній скарзі захисник також порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що розгляд справи в суді першої інстанції проведений за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, копію оскарженої постанови отримано 14.03.2023 року. Разом з тим, далі, апеляційну скаргу помилково подано до П`ятого апеляційного адміністративного суду, у зв`язку з чим пропущений строк на апеляційне оскарження до суду загальної юрисдикції, який він просить поновити.
Представником Одеської митниці Держмитслужби України Анточ Н.О. подані письмові заперечення на апеляційну скаргу захисника Казачука І.В., в яких зазначено, що саме з 22.09.2018 року почалась бездіяльність ОСОБА_1 щодо невиконання обов`язку доставки автомобіля, що перебуває під митним контролем до митного органу призначення, яка утворює триваюче правопорушення, яке розпочалося з початку вчинення таких дій і продовжувалось до їх виявлення. Представник митниці звертає увагу, що в даній справі слід врахувати, що час набрання чинності ч. 6 ст. 470 МК України в новій редакції не впливає на порядок дотримання строку доставки транспортного засобу та обов`язок його вивезення у встановлений законодавством строк. Зазначена норма закону лише встановлює відповідальність за порушення такого порядку в залежності від строку не вивезення транспортного засобу. ОСОБА_3 до часу складення протоколу про порушення митних правил своє зобов`язання не виконав і продовжував протиправну бездіяльність. При цьому, у період дії спеціальних умов передбачених Законом №1403-IX останній не здійснив митне оформлення ввезеного транспортного засобу, не скористався законодавчо наданою нагодою щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України, та не вчинив жодних дій для виконання умов з метою звільнення від адміністративної відповідальності. Посилання захисника на заміну покарання на штраф, не замінює обов?язку на вивезення ОСОБА_1 транспортного засобу, який перебуває в режимі транзиту. 
Захисник Казачук І.В. та Шкумат Є.О., будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явились. При цьому, захисник звернувся з клопотанням про здійснення розгляду за його відсутності та без участі ОСОБА_1 . 
Заслухавши пояснення представника митниці Іванчикової А.Ю., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила постанову суду залишити без змін, додатково повідомила, що митному органу на теперішній час невідомо місце знаходження транспортного засобу, який був ввезений ОСОБА_1 ; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази;  перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд приходить до висновку про таке.
Що стосується клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається  апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.
Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_4 та його захисник не приймали участь в розгляді справи в місцевому суді, а захисником подавалася заява про проведення судового розгляду за їх відсутності. Копію судового рішення захисник Казачук І.В. отримав засобами електронного поштового зв`язку 14.03.2023 року, але далі, помилково подав апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду, яка була повернута апелянту в зв`язку з недотриманням предметної підсудності. 28.03.2023 року захисником подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду.
Апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити захиснику Казачук І.В. та особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на доступ до правосуддя, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що захиснику була вручена або надіслана судом першої інстанції копія оскарженої постанови в межах строку на апеляційне оскарження, а тому у апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження апелянта щодо не отримання копії оскарженої постанови з можливістю подання апеляційної скарги в строки, передбачені діючи КУпАП, а матеріалами справи ці доводи апелянта не спростовують.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови судді районного суду, апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді районного суду є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів, однак з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для зміни рішення місцевого суду в частині накладення адміністративного стягнення, з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Частиною 1 статті 90 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між митними органами однієї чи кількох країн або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Статтею 95 МК України визначено строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, в тому числі п.1 ч.1 зазначеної статті визначено строки транзитного перевезення для автомобільного транспорту.
Відповідно до ст.ст. 95, 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, з метою транзиту через митну територію України строком: для автомобільного транспорту – 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). Статтями 93, 102 Митного кодексу України передбачається, що такі транспортні засоби повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, встановленого статтею 95 цього Кодексу, або строку, встановленого митним органом країни відправлення відповідно до положень Конвенції про процедуру спільного транзиту (в ред. на момент накладення стягнення).
З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2018 року ОСОБА_1 , перемістив на митну територію України транспортний засіб «IVECO 3510 реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код № НОМЕР_3 , країна реєстрації Польща, через пункт пропуску «Краківець- Корчова» митного поста «Краковець», Львівської митниці ДФС у митному режимі «транзит» з метою «особисте користування».
З огляду на положення п.1 ч.1 ст. 95 МК України (строк транзитного переміщення для автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб)), тобто транспортний засіб «IVECO 3510», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код № НОМЕР_3 , країна реєстрації Польща, необхідно було доставити до митниці призначення до 22.09.2018 року (у разі переміщення в зоні діяльності Львівської митниці ДФС до 17.09.2018 року).
Інформація щодо вивезення за межі митної території України даного транспортного засобу станом на 19.07.2022 відсутня.
Документів, що підтверджують факт аварії чи обставин непереборної сили, виданих компетентними органами (установами) та засвідчених в установленому порядку, ОСОБА_1 на момент перетину митного кордону України митному органу не надав.
Стосовно доводів апеляційної скарги захисника Казачука І.В. щодо неможливості притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.470 МК України (в ред. на момент складення), апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 470 МК України визначено перевищення строку транзитних перевезень (доставки) товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення та документів до митного органу призначення, видача їх без дозволу митного органу або втрата.
Так, на момент порушення ОСОБА_1 порядку митного режиму, а саме на 22.09.2018 року, ст.470 МК України містила у собі три частини.
Законом України від 08 листопада 2018 року №2612-VIII «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» статтю 470 викладено в новій редакції, яка вже складалась з шести частин.
Вище вказаний Закон опублікований в газеті «Голос України» 24.11.2018 року та набрав чинності з наступного дня після його опублікування. Законом №2725-VIII від 16.11.2019 року строк набрання чинності таких змін збільшено до 270 днів, а тому редакція ч. 6 ст. 470 МК України є чинною з 22.08.2019 року.
Водночас, ні на момент порушення 10-ти денного строку - 22.09.2018 року, ні на 22.08.2019 року, коли ст.470 МК України передбачала адміністративне стягнення за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку транзитних перевезень більше ніж на тридцять діб, ОСОБА_1 не вчинив дії, спрямовані на виконання зобов`язання щодо доставки транспортного засобу до митного органу призначення, та продовжував вчиняти триваюче правопорушення, оскільки відповідно до ч.ч. 1 та 5 ст. 102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України.
Митний кодекс України не містить визначення поняття триваючого правопорушення, проте в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з певної протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.
З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, оскільки порушення митних правил, у даному випадку, є триваючим та здійснюється безперервно шляхом невиконання ОСОБА_1 обов`язку виконання вимог п.1 ч.1 ст.95 МК України щодо строку транзитного перевезення автомобіля.
Матеріали справи не містять доказів стосовно того, що ОСОБА_1 звертався до митного органу про обставини події та місцезнаходження транспортного засобу. Тобто, ОСОБА_1 не здійснено дій, які він вправі був вчинити щодо повідомлення митному органу обставин, згідно з ч.2 ст.95 МК України. 
Доводи захисника стосовно відсутності в протоколі вказівки на суб`єктивну сторону вчинення адміністративного правопорушення з боку ОСОБА_1 з огляду на обставини дослідженої справи про адміністративне правопорушення, а також відомості зазначені представником митниці в судовому засіданні та в запереченнях на апеляційну скаргу, вказують саме на наявність у ОСОБА_1 прямого умислу щодо порушення строку транзитних перевезень (доставки) транспортних засобів особистого користування, оскільки будь-яких дій ні щодо доставки транспортного засобу до митного органу, ні повідомлення митному органу про обставини непереборної сили не зазначив; у період дії спеціальних умов передбачених Законом №1403-IX не здійснив митне оформлення ввезеного транспортного засобу, не скористався законодавчо наданою нагодою щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 надав свої письмові пояснення під тиском працівників митниці апелянтом не доведені та не підтверджені матеріалами справи. Зокрема, будь-яких пояснень стосовно того, що він не бажає дати пояснення або не згоден зі складеним протоколом, матеріли справи не містять. Матеріали справи також не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався зі скаргою на дії працівників митниці щодо вчинення на нього будь-якого впливу, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є неспроможними.
Доводи апеляційної скарги стосовно закінчення строку накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення є безпідставними, оскільки протокол про порушення митних правил №0936/50000/22 складено 19.07.2022 року. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказаний протокол про порушення митних правил з відповідними матеріалами у відношенні ОСОБА_1 , за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, надійшов до суду 11.11.2022 року.
Відповідно до ч.1 ст.467 МК України  якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.
Оскільки з моменту виявлення митним органом правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 до направлення протоколу про порушення митних правил до суду першої інстанції пройшло 4 (чотири) місяці, строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на день ухвалення оскарженої постанови не сплив.
При розгляді даної справи апеляційний суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. 
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було вірно кваліфіковані дії ОСОБА_1 за ч.6 ст.470 МК України, а тому формально, зазначений транспортний засіб може бути конфіскований за рішенням суду.
Однак при визначені виду адміністративного стягнення суд першої інстанції не врахував наступних обставин.
В силу ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні ЄСПЛ, від 06.11.2008 року по справі «Ісмаїлов проти Росії» зазначено, що згідно з принципом верховенства права, який закріплений в усіх статтях Конвенції, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, стягнення повинне бути пропорційним, відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам. У випадку, якщо суд дійде висновку, що стягнення у вигляді конфіскації майна не забезпечить балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту права власності конкретної особи, то він має право не накладати таке стягнення навіть у випадку, коли воно передбачене положеннями МК України як обов`язкове.
При розгляді даної справи апеляційний суд враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. 
Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції, при визначені виду стягнення, не врахував той факт, що транспортний засіб марки «IVECO 3510», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код № НОМЕР_3 , країна реєстрації Польща ОСОБА_1 перемістив на митну територію України 12.09.2018 року, та з того часу будь-яких відомостей про його вивезення, продаж, утилізацію, або оформлення на території України відсутні. 
За наведених обставин, на думку суду, по-перше – такий вид стягнення, як конфіскація транспортного засобу, з урахуванням відсутності відомостей стосовно місцезнаходження транспортного засобу, можливо може бути не виконаний, а особа, яка вчинила адміністративне правопорушення не понесе покарання. По-друге – конфіскація транспортного засобу, як вид стягнення, вочевидь є занадто суворим та порушує справедливий баланс між суттю порушення та правом власника майна на мирне володіння своїм майном.
Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що в даній справі достатнім і співрозмірним є застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ч.6 ст.470 КПК.
Відповідно до п.4 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.
За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника Казачук І.В. підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині накладення адміністративного стягнення. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,   
постановив:

Поновити захиснику Казачуку Івану Володимировичу строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року.
Апеляційну скаргу захисника Казачук І.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 МК України – змінити в частині накладення адміністративного стягнення. 
Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень.
В іншій частині постанову місцевого суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду            Р.І. Котелевський