ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3435/23 Справа № 205/5693/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 грудня 2022 року в цивільній справі номер 205/5693/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 про стягнення боргу, 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.10.2009 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 укладено угоду №305614 (далі - Угода) та підписано додатки до неї №1 та 2, які є невід`ємними частинами угоди. 
Дана угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак», яка полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати автомобіль, та стають учасниками програми. Система встановлює механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості послуг, спрямованих на придбання автомобіля (формування груп учасників, організація та проведення в групах асигнаційних актів та інше), невеликими щомісячними внесками протягом декількох років.
На виконання умов угоди за результатами асигнаційного акту від 28.11.2011 року ОСОБА_1 отримала та зареєструвала 14.02.2012 року автомобіль «Chevrolet Aveo», 2011 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 зобов`язалася оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих їй послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків відповідно до графіку внесків. Протягом жовтня 2009 – травня 2014 року вона належним чином виконувала умови угоди, проте, з червня 2015 року порушила зобов`язання та припинила оплату внесків.
Таким чином, вона сплатила 87 повних внесків з 120, передбачених угодою, тому борг ОСОБА_1 становить 33 повних внески, що складає 154185,25 грн. При цьому, з жовтня 2010 року по травень 2015 року у зв`язку з порушенням розміру сплати внесків, сума недоплат склала 887,06 грн. Отже, загальна сума заборгованості становить 155072,31 грн.
Також 08.12.2011 року між позивачем та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір поруки, яким останні зобов`язалися солідарно з ОСОБА_1 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань за Угодою.
Позивач просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за Угодою в розмірі 155072,31 грн, а також інфляційне збільшення в сумі 93366,41 грн та три проценти річних в розмірі 21364,60 грн.
Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 грудня 2022 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу - задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» заборгованість за Угодою №305614 від 03.10.2009 року в розмірі 155072,31 грн, а також за період з 24.07.2017 року по 24.07.2020 року три відсотки річних в розмірі 13974,83 грн та інфляційні втрати в розмірі 33683,94 грн, а всього 202731,08 грн.
В задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
Із вказаним рішенням в частині задоволеного позову не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 грудня 2022 року та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «АВТО ПРОСТО» у задоволенні позову. 
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог процесуального законодавства та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, без врахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права в аналогічних відносинах.
Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зробив висновок про правильність наведеного ТОВ «АВТО ПРОСТО» розрахунку суми боргу за угодою №305614 від 03.10.2009 року в розмірі 155072,31 грн, при цьому вказаний висновок суд жодним чином не обґрунтував та взагалі не провів жодного аналізу (перевірки) суми боргу.
Як вбачається з розрахунку наданого ТОВ «АВТО ПРОСТО» до позову, 33 щомісячних цілих чистих внесків (за період з 15.06.2014 року по 15.02.2017 року) розраховано у розмірі 0,9341% від поточної вартості автомобіля, замість 0,8333% встановленого в угоді. 
Обов`язок дострокового погашення боргу у поручителів за кожним з 33 місячних платежів – сплив. Зокрема строком виконання останнього щомісячного платежу (останньої частини основного зобов`язання) є 15.07.2017 року (вказано в розрахунку самим позивачем), а отже строк поруки щодо останнього щомісячного платежу сплив – 15.01.2019 року. 
Отже, позивачем пропущено строк давності на звернення до суду з вимогами про стягнення боргу, і строк давності щодо вимог до поручителів в межах строку існування самого зобов`язання поруки.
Від позивача ТОВ «АВТО ПРОСТО» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2022 року - без змін.
Зазначає, що посилання ОСОБА_1 стосовно зміни розміру щомісячного чистого внеску з 0.8333% від ціни автомобіля до 0.9341% є необґрунтованими.
Загалом до 01.12.2011 року ОСОБА_1 сплачено 58 щомісячних платежів, що становило 42,0856% від 100-відсоткової поточної ціни автомобіля. У складі 58 внесків було сплачено 15 половинних чистих внесків. До повного виконання зобов`язань за угодою станом на 01.12.2011 року залишилося сплатити 62 щомісячні повних внески та 57,9144% від поточної ціни автомобіля (100% - 42,0856% = 57,9144%).
Зміна розміру щомісячного чистого внеску відбулась на підставі умов угоди та жодним чином не вплинула на загальний розмір зобов`язань. Відповідачка зобов`язана сплатити 100% ціни автомобіля. Таким чином твердження ОСОБА_1 про зміну позивачем умов угоди в односторонньому порядку не відповідає дійсності.
Посилання відповідачки ОСОБА_1 на те що позивач мав повернути їй різницю у вартості автомобілів є необґрунтованим та безпідставним, спростовується доказами, які підтверджують вартість автомобіля CHEVROLET AVEO за ціною 105960,00 грн, отриманого ОСОБА_1 , та 
автомобіля KIA RIO за ціною 104800,00 грн.
Крім того, ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулось до суду з позовом до поручителів в липні 2020 року, тобто під час дії договору поруки. Таким чином посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на припинення договору поруки та відсутність предмету позову є помилковим та необґрунтованим.
Звертає увагу, що у зв`язку із розглядом справи №205/6572/15 за позовом ТОВ «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, який був поданий до суду в серпні 2015 року, мало місце переривання перебігу позовної давності.
В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Богдан Л.М. доводи апеляційної скарги підтримали, просили судове рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача адвокат Римар А.В. з апеляційною скаргою не погодився, вважав судове рішення законним, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 196, 197, том 2).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачів.
Заслухавши суддю – доповідача, відповідачку та її представника, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 03.10.2009 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 укладено Угоду №305614, предметом якої є надання позивачці послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля. Статтею 1 Угоди визначено, що угода укладається шляхом підписання сторонами угоди додатку №1 та додатку №2, які є невід`ємними частинами угоди (а.с. 25, том 1).
Додатком №2, зокрема, передбачено, що система «АвтоТак» - це система, яка полягає у створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених Угодою. Відповідно до п. 4.1 вказаного додатку учасник, який належним чином виконує свої зобов`язання за даною угодою, отримує автомобіль через механізми надання права на отримання автомобіля, передбачені в угоді. Поточна ціна автомобіля - це ціна автомобіля, яка встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою (а.с. 27-29, том 1).
Згідно з додатком №1 ОСОБА_1 мала намір придбати автомобіль марки «Kia Rio BASE» вартістю 92130,00 грн зі сплатою вступного внеску, 120 щомісячних цілих чистих внесків у розмірі 0,8333% вартості автомобіля, внесків в оплату послуг, страхового платежу та плати за право на отримання автомобіля (а.с. 16, том 1).
Відповідно до пунктів 7.1. та 7.2. статті 7 додатку №2 до Угоди учасник, якому вже надано право на отримання автомобіля, має право звернутися з проханням надати будь-яку марку та/або модель, що відрізняється від марки та/або моделі автомобіля, зазначеної в додатку №1, із модельного ряду, запропонованого постачальником для системи «АвтоТак». Якщо обрана учасником марка та/або модель коштує дорожче, ніж модель автомобіля, зазначена в додатку №1, учасник зобов`язаний одноразовим платежем сплатити різницю їх поточної ціни у відповідному місяці до моменту отримання автомобіля. В подальшому такий учасник повинен сплачувати майбутні повні внески відповідно до поточної ціни автомобіля, вказаного в додатку №1 до Угоди (а.с. 27-29, том 1).
Згідно з додатком №3 до Угоди на день підписання цього додатку ОСОБА_1 сплатила 66304,68 грн. У додатку значено суму заборгованості на день його підписання, яка відповідно до положень ст. 2, 3 додатку до Угоди може бути змінена в разі зміни поточної ціни автомобіля (а.с. 60, том 1).
У асигнаційному акті від 28.11.2011 року ОСОБА_1 надано право на отримання автомобіля марки «Kia Rio» базової моделі. У грудні 2011 року вона у відповідності до статті 7 п. 7.01. додатку №2 до Угоди звернулася до позивача з проханням надати автомобіль SF69Y3 (а.с. 83, том 1).
Згідно з актом вибору автомобіля відповідачка ОСОБА_1 у відповідності до статті «Вибір моделі» додатку №2 до Угоди звернулася до позивача з проханням змінити автомобіль марки «Kia Rio» базової моделі, на автомобіль «Chevrolet Aveo» (а.с. 76, том 1).
08.12.2011 року між ТОВ «АВТОПРОСТО» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1176. Згідно з умовами договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися у разі невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за угодою № 305614 від 03.10.2009 року з додатками 1-3 відповідати в повному обсязі за її виконання як солідарні боржники. Також п. 2.4. ст. 2 договору визначено, що розмір забезпечених порукою вимог кредитора до боржника дорівнює сумі всіх повних внесків та інших передбачених Угодою платежів, що підлягають сплаті боржником, на момент підписання договору поруки розмір забезпечених порукою вимог складає 96567,04 грн., вказана заборгованість може бути змінена в порядку, передбаченому в ст. 2, 9 додатку №2 до Угоди (а.с. 24, том 1).
Згідно з довідкою-рахунком №096983 від 13.02.2012 року ОСОБА_1 отримала автомобіль «Chevrolet Aveo», НОМЕР_2 , вартістю 105960,00 грн (а.с. 87, том 1).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 14.02.2012 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на вказаний автомобіль, державний номер НОМЕР_3 (а.с. 21, том 1). 
У серпні 2015 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищевказаною угодою. Судом першої інстанції ухвалено рішення по цьому спору. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.08.2019 року по справі №205/6572/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Судом встановлено, що для правильного визначення розміру заборгованості потрібно визначити розмір кожного щомісячного платежу, виходячи із поточної ціни автомобіля станом на місяць, в якому сплачується такий платіж, а потім сумувати всі несплачені щомісячні платежі (а.с. 11-13, том 1).
З розрахунку заборгованості вбачається, що після 15.05.2014 року ОСОБА_1 припинила здійснення платежів за Угодою №305614 від 03.10.2009 року. При цьому, розраховуючи заборгованість, позивач виходив з поточної ціни автомобіля, зазначеного у додатку № 1 до Угоди «Kia Rio» базової моделі, що відповідає умовам Угоди, а саме підпункту 7.2 ст. 7 додатку №2 до Угоди, та що підтверджується реєстрами цін на автомобілі (а.с. 18-20, том 1, а.с. 41-68, том 2).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та наявності правових підстав для стягнення солідарно з відповідачів суми боргу.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Судом встановлено, що Умовами укладеної між сторонами угоди передбачений обов`язок ОСОБА_1 про повну сплату ціни автомобіля та послуг відповідача шляхом оплати 120 внесків в порядку та розмірі, передбаченому умовами угоди та додатків до неї.
Відповідачі погодилися з умовами угоди та договору поруки, підписавши їх. Дійсність правочинів не оспорювали.
Як вбачається з розрахунку платежів ОСОБА_1 за угодою №305614 від 01.10.2009 року, загалом до 01.12.2011 року ОСОБА_1 сплачено 58 щомісячних платежів, що становило 42,0856% від 100-відсоткової поточної ціни автомобіля. У складі 58 внесків було сплачено 15 половинних чистих внесків. До повного виконання зобов`язань за угодою станом на 01.12.2011 року залишилося сплатити 62 щомісячні повних внески та 57,9144% від поточної ціни автомобіля (100% - 42,0856% = 57,9144%)
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно зміни розміру щомісячного чистого внеску з 0.8333% від ціни автомобіля до 0.9341% є необґрунтованими.
Стосовно доводів про припинення договору поруки та застосування строків позовної давності, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Судом встановлено, що укладеним договором поруки передбачена солідарна відповідальність перед позивачем. 
З розрахунку заборгованості вбачається, що після 15.05.2014 року ОСОБА_1 припинила здійснення платежів за Угодою №305614 від 03.10.2009 року. При цьому, розраховуючи заборгованість, позивач виходив з поточної ціни автомобіля, зазначеного у додатку № 1 до Угоди «Kia Rio» базової моделі, що відповідає умовам Угоди, а саме підпункту 7.2 ст. 7 додатку №2 до Угоди, та що підтверджується реєстрами цін на автомобілі.
Відповідачами наведений розрахунок не спростований, не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Судом встановлено, що після 15.05.2014 року ОСОБА_1 припинила здійснення платежів за Угодою №305614 від 03.10.2009 року (періодичні платежі та щомісячну винагороду). 
У серпні 2015 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, тобто, мало місце переривання перебігу позовної давності. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.08.2019 року по справі №205/6572/15 рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в липні 2020 року. 
Крім того, як вбачається з п. 4.4 Договору поруки від 08 грудня 2011 року, сторони погодили, що строк дії даного Договору поруки - до 30.09.2022 року (а.с. 24-24зв., том 1).
Відповідно до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Відтак, на момент звернення ТОВ «АВТО ПРОСТО» з позовом до суду першої інстанції Договір поруки не припинений, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за угодою №305614 від 03.10.2009 року з додатками.
Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 грудня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 08 червня 2023 року.

Суддя: