УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/6248/21 Головуючий у 1-й інст. Васильчук О. В. 
Категорія 76 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря 
судового засідання         Гарбузюк Ю.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу №285/6248/21 за позовом ОСОБА_1 до директора ліцею №1 імені Лесі Українки Рошка Юрія Антоновича та заступника директора цього ліцею Коптійчук Олени Петрівни, про неправомірні дії та встановлення факту недостовірної інформації, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Васильчук О.В. у м. Баранівка,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом, в якому просила визнати дії директора Ліцею №1 Рошка Ю.А. та його заступника - ОСОБА_2 щодо призначення їй відпустки супроти її бажання з 07.06.2021 по 27.08.2021 (п.4 рішення комісії від 27.05.2021) неправомірними, а також визнати написання наказу №34-К від 27 травня директором Рошкою Ю.А. неправомірним та встановити факт недостовірної інформації у наказі, а саме, що зміст її заяви не відповідає змісту наказу щодо прохання надання відпустки до 27 серпня 2021 року включно.
Позовну заяву обґрунтовувала тим, що 24 травня 2021 року директором Ліцею №1 імені Лесі Українки Рошко Ю.А. їй було запропоновано написати заяву на відпустку у зручний для неї літній період.  Але, після 1 червня, пояснюючи це тим, що до першого червня, як була запланована її відпустка за попереднім графіком, тобто з 01.06.2021 по 20.08.2021, бухгалтерія не зможе їй виплатити відпускні кошти відповідно до чинного законодавства. Вона погодилася на це, адже напередодні управління освіти продовжило термін навчання в навчальних закладах міста до 7 червня. 25 травня вона написала відповідну заяву. Проте директор у наказі №34-К від 27 травня 2021 року, вказуючи підставою наказу її заяву, написав зовсім інші строки закінчення відпустки, яких немає ні в її заяві керівнику ліцею, ні в заяві на ім`я начальника управління освіти і науки, ні в попередньому графіку відпусток. З даним наказом вона відмовилася ознайомлюватися.
З приводу вищевказаного неправомірного наказу вона зробила ряд звернень до управління освіти і науки, виконавчого комітету та міського голови, проте отримала відповіді з рекомендацією звернутися до суду.
Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить дане рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення її позову у повному обсязі.
Зазначає, що у порушення завдань цивільного судочинства, визначеного положенням Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених нею позовних вимог, не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а відтак оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.
Відповідач під час розгляду справи жодним чином не спростував суті та підставності її позовних вимог та не надав жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Крім того, суд першої інстанції належним чином не визначився із характером спірних правовідносин, не надав належну оцінку наявним у справі доказам, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до положення ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Романюк І.М. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого суду залишити без змін, так як воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а отже підстав для його скасування немає.
Під час апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги із наведених в ній підстав.
Відповідач ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3 – адвокат Романюк І.М. в режимі відео конференції, посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення, просили залишити його без змін, а скаргу позивача - без задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в Ліцеї №1 імені Лесі Українки міста Звягель учителем української мови і літератури на 0,3 ставки педагогічного навантаження (а.с.24 т.1).
Наказом від 11.01.2021 за №5 затверджено графік відпусток працівників Ліцею №1 імені Лесі Українки міста Новоград-Волинського (нині Звягіль) на 2021 рік та, зокрема, визначено період надання щорічної відпустки позивача з червня по серпень (а.с.125-127 т.1).
13 травня 2021 року директором Ліцею №1 затверджено графік відпусток працівників із зазначенням конкретного періоду їх надання. Відповідно до цього графіку позивачу визначено відпустку з 01.06.2021 по 24.06.2021 (23 дні невикористаної відпустки за раніше відпрацьований період) та з 24.06.2021 по 20.08.2021 (56 днів відпустки за період роботи 2020-2021 роки), що вона погодила своїм підписом (а.с.129-130 т.1).
Як випливає зі змісту Акту від 25 травня 2021 року ОСОБА_1 24.05.2021 була подана заява про надання відпустки, яка прийнята та зареєстрована 24.05.2021 за №53. Період відпустки з 01.06.2021 по 24.06.2021 та з 24.06.2021 по 20.08.2021, тобто відповідно до затвердженого графіку. Цю заяву було надано позивачу для доопрацювання щодо здійснення виплати матеріальної допомоги. Проте вона її не повернула, а подала іншу, де змінила дату початку відпустки та кількість днів без узгодження з адміністрацією (а.с.131 т.1).
25 травня 2021 року ОСОБА_1 подала нову заяву, яка зареєстрована за №54 від 25.05.2021, і в якій просила надати їй невикористану основну щорічну відпустку 23 календарних дні з 07.06.2021 по 01.07.2021 за період роботи з 08.07.2015 по 09.12.2015 , та частину основної щорічної відпустки за період роботи з 27.08.2020 по 14.08.2021 тривалістю 34 календарні дні з 02.07.2021 по 04.08.2021, тобто загальною тривалістю 59 календарних дні, а також виплатити допомогу на оздоровлення ( а.с.7,134 т.1).
Того ж дня позивач подала наступну заяву, зареєстровану за № 56 від 25.05.2021, в якій просила надати їй невикористану основну щорічну відпустку 23 календарних дні з 07.06.2021 по 30.06.2021 за період роботи з 08.07.2015 по 09.12.2015, та частину основної щорічної відпустки за період роботи з 27.08.2020 по 14.08.2021 тривалістю 37 календарних дні з 01.07.2021, тобто загальною тривалістю 60 календарних дні, а також виплатити допомогу на оздоровлення ( а.с.135 т.1).
Вказані заяви ОСОБА_1 були розглянуті комісією навчального закладу, в результаті чого задоволено прохання позивача про перенесення терміну початку відпустки на тиждень без зміни її загальної тривалості ( а.с.10 т.1).
Наказом по Ліцею №1 імені Лесі Українки м. Новоград-Волинський (нині Звягель) Житомирської області №34-к від 27.05.2021 ОСОБА_1 надано невикористану основну щорічну відпустку на 23 календарних дні з 07.06.2021 по 01.07.2021 за період роботи з 08.07.2015 по 09.12.2015, та основну щорічну відпустку за період роботи з 27.08.2020 по 14.08.2021 на 56 календарних дні з 02.07.2021 по 27.08.2021 (а.с.9 т.1).
Від підпису про ознайомлення з цим наказом позивач відмовилася, про що був складений акт від 31.05.2021 (а.с.12,133 т.1).
Згідно листа – повідомлення директора ліцею № 1 імені Лесі Українки від 18.08.2021 року № 311 ОСОБА_4 просили надати письмову згоду на відкликання з основної щорічної відпустки з 20.08.2021 у зв`язку з виробничою необхідністю, пов`язаною з участю педагогічних працівників у івентах та з метою підготовки до нового навчального року, на що позивачка не погодилася (а.с.19,143,144 т.1).
Виплату щорічної основної відпустки за період з 02.07.2021 по 27.08.2021 ОСОБА_1 отримала в повному обсязі, заяв про повернення відпускних за даний період не надходило, що підтверджується довідкою директора ліцею від 02.02.2023 № 22 (а.с.175 т.1).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції в контексті положень ст.13 ЦПК України, ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України обґрунтовано вважав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови в позові відповідно до правового висновку Великої Палати ВС, що наведений у постанові від 6 квітня 2021 року (справа № 910/10011/19).
Так, заявлені позивачем вимоги про визнання написання наказу №34-К від 27 травня директором ОСОБА_3 неправомірним та встановлення факту недостовірної інформації у наказі, а саме, що зміст її заяви не відповідає змісту наказу щодо прохання надання відпустки до 27 серпня 2021 року включно, є неналежним способом захисту, оскільки не створює для позивача жодних правових наслідків, адже позивач не просить скасувати вищевказаний наказ, як незаконний. Більше того, ОСОБА_1 відбула всю відпустку та отримала всі необхідні виплати, що особисто підтвердила в судовому засіданні. Позовні вимоги про визнання дій відповідачів щодо призначення позивачу відпустки супроти її бажання неправомірними також не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду та не вбачає порушень трудових прав позивача, які би підлягали захисту у спосіб, що нею визначений відповідно до змісту позовної заяви.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                Судді

Повний текст постанови складений: 31 травня 2023 року.