П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
         
17 травня 2023 року                                                                                м. Київ
                                                                                                  
 Справа №381/656/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/4485/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                             судді-доповідача:      Соколової В.В.
суддів:                     Нежури В.А., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Ковалевської Л.М. 17 жовтня 2022 року в м. Києві, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В
 
У лютому 2022 року представник Банку звернувся до суду з вищевказаним позовом,  в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 19 листопада 2009 року у розмірі 16279, 18 грн, яка складається з:
13138, 72 грн - заборгованість за тілом кредиту;
3140, 46 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 19 листопада 2009 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір. Позивач умови договору виконав, проте відповідач порушувала умови договору кредиту, не повертала отриманий кредит своєчасно, не сплачувала кошти (відсотки) за користування ним. В зв`язку із порушенням умов договору, у відповідача станом на 26 січня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 16279, 18 грн, яка складається з: 13138, 72 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3140, 46 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
 
Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 19 листопада 2009 року в розмірі 13138,72 грн - заборгованість за кредитом та судові витрати в сумі 2002,16 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3140, 46 грн, оскільки з наданих суду матеріалів не вбачається, що відповідач ставила свій підпис про ознайомлення її з Витягом з Умов та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна», тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами  19 листопада 2009 року шляхом підписання анкети-заяви. А тому суд вважав, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У той же час, суд вважав наявними підстави для стягнення з відповідача заборгованості у сумі 13138,72 грн - заборгованість за кредитом.
 
Не погодилось із вказаним рішення суду АТ КБ «ПриватБанк», представником Банку подано апеляційну скаргу, в якій вона посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Представник позивача наголошує на тому, що позичальник була ознайомлена з Заявою, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які  є складовими двостороннього кредитного договору. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатись до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, п.3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішення ініціативи банку. Звертає увагу, відповідач після отримання перевипущених карт здійснювала дії щодо їх активації, користувалась кредитною карткою, а також отримувала кошти, що свідчить про те, що відповідач не лише отримала кредитну карту, а й визнала укладення кредитного договору та погодилась з його умовами.
Вказує, що на підтвердження погодження оплати процентів за користування кредитними коштами, а також розміру процентної ставки, позивачем було надано до суду заяву-анкету від 19 листопада 2009 року, яка була підписана особисто відповідачем, в якій була встановлена базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5%
Вважає, що позивачем було доведено факт узгодження з позичальником процентної ставки, з розрахунку заборгованості вбачається кількість днів прострочки, за які нарахована заборгованість за процентами, вбачається й сума нарахованої заборгованості у відповідну дату, а тому відмова у задоволенні вимог з стягнення процентів у повному обсязі є порушенням ст. ст. 1048, 1054 ЦК України.
Зауважує, що суд не врахував те, що оскільки сторонами було погоджено процентну ставку, а у розрахунку проценти за користування кредитом було визначено за різними ставками, то суду слід було визначити і стягнути заборгованість за процентами відповідно до положень закону та підписаної відповідачем заяви.
Вказує, що суд в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків.
На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити  нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
 
Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надала.
 
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
 
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022  року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 19 листопада 2009 року в розмірі 13138,72 грн та судових витрат в сумі 2002,16 грн не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду  першої інстанції у даній справі лише в частині відмови в задоволенні  позовних вимог банку про стягнення  з відповідача заборгованості за простроченими відсотками.
 
По суті спірних правовідносин апеляційним судом встановлено, що 19 листопада 2009 року ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг  ПАТ КБ «Приват Банк». У даній анкеті-заяві зазначені анкетні дані відповідача, виділено вид картки, яку бажав отримати відповідач «Універсальна», та визначена базова відсоткова ставка за кредитним лімітом  на момент підписання договору 2.5% на місяць із розрахунку 360 днів у році, та встановлено кредитний ліміт у сумі 500,00 грн. Також у вказаній анкеті-заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг /а.с. 12/.
Позивачем також було додано довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій довідці вказано вид картки MasterCard Mass, тип кредитної лінії як відновлювальний, пільговий період 55 днів, базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн, строк внесення платежів - до 25 числа місяця, процентна ставка за несанкціонований кредит - 3,75 % на місяць, комісії за зняття готівки - 4% від суми операції /а.с.13/ Вказана довідка не містить прізвище клієнта та номер договору до якого вона видана як додаток, а також не містить підпису відповідача.
На підтвердження погодження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надано до матеріалів позовної заяви також витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копію паспорта відповідача /а.с.14-26/.
Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 26 січня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 16279, 18 грн, яка складається з: 13138, 72 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3140, 46 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Наявність заборгованості позивач підтверджує розрахунком /а.с.3-9/.
Також позивачем на підтвердження кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк», була надана виписка по рахункам ОСОБА_1 за договором №б/н за період з 27 жовтня 2009 року по 27 січня 2022 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 та довідку про надані кредитні картки /10,11, 33-36/.
 
Відповідно до ст.ст. 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст.1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом ст. 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В порядку ч. 2,  ч. 4 та ч. 8 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
В силу ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зроблений правий висновок, за яким без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Аналогічні висновки викладені, зокрема і в Постановах Верховного Суду від  21 вересня 2020 року у справі № 207/2952/17, від 26 серпня 2020 року у справі №766/19614/18 та ін.,  що свідчить про усталену судову практику.
 
З наведених обставин вбачається, що 19 листопада 2009 року відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів.
Банк, пред'являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід'ємні частини спірного договору.
 
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
За таких обставин без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, надані банком витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Відтак, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у підписаній відповідачем заяві від 19 листопада 2009 року були викладені істотні умови кредитного договору, а саме: базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 2.5% на місяць із розрахунку 360 днів у році, /а.с.12/.
Інших умов щодо розміру відсоткової ставки анкета, підписана ОСОБА_1 не містить.
Таким чином, підписавши вказану заяву, відповідач добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов'язання.
З наданого позивачем розрахункузаборгованості станом на 31 травня 2015 року вбачається, що:
з 19 листопада 2009 року діяла процентна ставка 30% (на поточну заборгованість) та 30% (на прострочену заборгованість);
з 01 вересня 2014 року процентна ставка (на поточну заборгованість та прострочену заборгованість) банком була збільшена на 34,80%;
з 01 квітня 2015 року процентна ставка (на поточну заборгованість та прострочену заборгованість) збільшена до 43,20%;
 
Згідно розрахунку заборгованості станом на 31 березня 2019 року: з 01 червня 2015 року процентна ставка становила 3,60%.
 
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 26 січня 2022 року відповідачу відсотки нараховувалися за процентними ставками з 01 квітня 2019 року процентна ставка - 3,40%, процентна ставка при порушенні умов кредитування міс. - 3,40%, процентна ставка на прострочений кредит річна - 40,80%;
 
Позивачем не було надано суду доказів виконання умов договору та вимог закону про повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки.
Доказів на підтвердження підстав зміни розміру процентної ставки позивачем не наведено, а довідка про умови кредитування, такого обґрунтування не містить.
Таким чином, під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком в силу положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження підстав зміни розміру процентної ставки.
Як вбачається з розрахунків заборгованості та виписки по особовому рахунку відповідачем вносилися кошти на виконання умов договору, проте позивачем вказані кошти зараховувалися не лише на погашення тіла кредиту, а і на погашення відсотків, які не були погоджені з відповідачем за завищеною процентною ставкою, а відтак, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заборгованості по простроченим відсоткам. При цьому, частина відсотків згідно з розрахунком заборгованості наданим банком були погашені за рахунок кредиту.
 
В оцінці поведінки та способу ведення справ банком суд апеляційної інстанції  враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20.
 
Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної частини.
Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача прострочених відсотків, однак з помилкових мотивів, судове рішення в цій частині підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
А отже доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи і невмотивованість рішення в оскаржуваній частині знайшли своє підтвердження частково, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.   
Враховуючи відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги по суті спору, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами судові витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.  
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» -  задовольнити частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з  ОСОБА_1 прострочених відсотків змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 В.А. Нежура
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук