П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/16072/22	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
10.02.2023 року;
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
          
             П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Крусяна А.В.
                                                            – Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 18 квітня 2022 року та від 07 червня 2022 року про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три роки.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є громадянином російської федерації, документований посвідкою на постійне проживання в Україні, на території України проживає протягом останніх 24 років. Позивач одружений з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від шлюбу має двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У зв`язку із початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, 24.02.2022 року позивач разом із членами своєї сім`ї був вимушений виїхати за межі України. У вересні 2022 року, повертаючись в Україну через митний пост «Старокозаче» інспектором прикордонної служби прийнято рішення за №1416 про відмову іноземцю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в перетинанні державного кордону України з підстав наявності відносно позивача рішення уповноваженого державного органу України про заборону йому в`їзду в Україну.
Посилаючись на положення статтей 26, 33 Конституції України, статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкції №1235, позивач вказує, що необхідність заборони в`їзду, яка має превентивний характер, не доводиться вчиненням особою протиправних діянь, проте має бути обґрунтована наявністю певної інформації, зокрема, у вигляді довідок, пояснень тощо.
Акцентуючи увагу на тому, що на території України позивач не притягувався до кримінальної відповідальності, в розшуку не перебуває, не має не знятої чи непогашеної судимості, у тому числі відносно нього відсутня інформація з відкритих джерел, яка б свідчила про наявність в його діях ознак кримінальних правопорушень, відповідних правових підстав та обґрунтувань щодо заборони в`їзду на територію України відповідачем також не наведено, позивач наполягає на повній неправомірності оспорюваних рішень та наявності безумовних обставин для їх скасування.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Проаналізувавши положення статтей 13, 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VІ, пунктів 3, 4, 5, 6 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства від 17.12.2013 року №1235, статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 року №2469-VIII, статтей 1, 2, 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII, суд першої інстанції виходив з того, що територіальний орган Державної міграційної служби України наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про заборону в`їзду особи в Україну у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам.
Необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.
Наявність у територіального органу Державної міграційної служби України інформації органу кримінальної поліції, якою обґрунтовується необхідність заборони особі в`їзду в Україну, підтверджує відповідність оспорюваних рішень вимогам частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та відсутність правових обставин для їх скасування.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що відповідачем під час прийняття оспорюваних рішень інформація, якою обґрунтовується необхідність заборони особі в`їзду в Україну, в установленому порядку не перевірена, а обставини про те, що дії іноземця загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є не доведеними на підставі належних і допустимих доказів.
Акцентуючи увагу на правомірності свого проживання на території України, чинності посвідки на постійне проживання в Україні, відсутності рішення компетентного органу про примусове видворення позивача з території України та створенні державним органом необґрунтованих перешкод у возз`єднанні зі своєю сім`єю, що проживає на території України, апелянт наполягає на повній невідповідності чинному законодавству рішень органу міграційної служби та наявність підстав для їх скасування в судовому порядку.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянином російської федерації, документований посвідкою на постійне проживання на території України Серії НОМЕР_1 .
Згідно Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 позивач одружений із громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно Свідоцтв про народження Серії НОМЕР_3 , Серії НОМЕР_4 позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце народження дітей – Україна).
Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 18.04.2022 року №31 заборонено громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стать – чоловіча, місце проживання: м. Київ, паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_5 , в`їзд в Україну строком на 3 роки.
Підставою для прийняття вказаного рішення став лист Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №2425/55/01-2022 від 21.03.2022 року «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки».
У наведеному листі Центральному міжрегіональному управлінню Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області повідомлено, що у відповідності до пункту 1 статті 1, пунктів 1-3 статті 2, підпунктів 1-2 пункту 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України та відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 року №1126-р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави, за результатами реалізації отриманої оперативної інформації встановлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організації масових протестів та заколотів, які можуть призвести до до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України.
Крім того, з метою попередження порушення іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства та дестабілізації криміногенної обстановки в Україні, у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що громадянин РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з РФ та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. Таким чином, вказане може призвести до чисельних порушень громадського порядку та дестабілізації в середині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб, які тимчасово чи постійно проживають в Україні.
Разом з цим зазначено, що громадянин РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 10.03.2022 року не перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що громадянин РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , становить загрозу охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, керуючись Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства від 17.12.2013 року №1235 та відповідно до вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VІ, у листі Департамент клопотав про заборону в`їзду в Україну громадянин РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строком на 3 (три) роки.
Також, враховуючи викладене, у разі виявлення громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Департамент повідомив про доцільність ініціювати перед Державною міграційною службою України прийняти рішення про примусове повернення/видворення з України з подальшою забороною в`їзду на територію України з подальшою забороною в`їзду на територію України відповідно до вимог статтей 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Дорученням від 18.04.2022 року Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України доведено Рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 18.04.2022 року №31 про заборону громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в`їзду в Україну строком на 3 роки.
Термін контролю визначено до 18.04.2025 року.
Листом від 27.05.2022 року за №4107/55/01-2022 Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України направив Центральному міжрегіональному управлінню Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області уточнення персональних даних стосовно громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки.
Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.06.2022 року №70 заборонено громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стать – чоловіча, місце проживання: м. Київ, паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_5 , в`їзд в Україну строком на 3 роки.
Дорученням від 07.06.2022 року Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України доведено Рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.06.2022 року №70 про заборону громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в`їзду в Україну строком на 3 роки.
Термін контролю визначено до 07.06.2025 року.
Не погоджуючись із рішеннями органу міграційної служби, посилаючись на їх необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну передбачені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VІ.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VІ в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:
в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;
якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;
якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;
якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;
якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;
якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;
якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.
За правилами частини 2 статті 13 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VІ за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.
Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VІ рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року №1235, рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Пунктом 4 Інструкції від 17.12.2013 року №1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.
Згідно із пунктом 5 Інструкції від 17.12.2013 року №1235 після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу:
а) громадянство (підданство);
б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею);
в) дата народження (день, місяць, рік);
г) стать;
ґ) місце проживання;
д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий;
е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну;
є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).
Пунктом 6 Інструкції від 17.12.2013 року №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.
Разом з цим, з огляду на посилання пунктів 3, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 року №2469-VIII, судом першої інстанції вірно враховано, що національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз.
Аналіз наведених правових норм показав, що наявність інформації про дії іноземця або особи без громадянства, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є правовою підставою для прийняття Державною міграційною службою України рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну на визначений відповідним органом термін.
Не пред`явлення іноземцю обвинувачення у вчиненні правопорушень не створюють обставини, що перешкоджають у прийнятті рішення про заборону у в`їзді в Україну.
Необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.
Отже, оперативна інформація органу кримінальної поліції про наміри іноземця щодо порушення громадського порядку та дестабілізації в середині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб, які тимчасово або постійно проживають в Україні, є достатньою підставою для прийняття територіальним органом міграційної служби рішення про заборону іноземцю на в`їзд в Україну.
Враховуючи викладене, оскільки в розпорядженні відповідача наявні відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну, у тому числі рекомендований термін заборони іноземцю на в`їзд в Україну, колегія суддів погоджується із обґрунтованістю та правомірністю оспорюваних рішень Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області.
Доводи апелянта про те, що у такий спосіб останній позбавлений можливості на возз`єднання зі своєю сім`єю не знаходять свого обґрунтованого та правового підтвердження. Як свідчать обставини справи, сім`я іноземця обмежень на в`їзд в Україну та виїзд з України не зазнали.
З огляду на наведене, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, відповідають дійсним обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
        Судді:                                                                                        А.В. Крусян  
                                                                                                             
                                                                                                                     О.В. Яковлєв