ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

1 червня 2023 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 724/1776/22 
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.
секретар Тодоряк Г. Д.

позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 березня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Бойко М. Є.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
Позивач просив:
- визнати недостовірною, негативною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, поширену ОСОБА_2 такого змісту:
у заяві від 15 квітня 2022 року (відповіді на заперечення):
«Директор товариства виступає в ролі організатора команди мародерів, а сам при цьому залишається в товаристві для прикриття дій, схиляючи колаборантів таких як ( ОСОБА_3 , Юзика, ОСОБА_4 ) до співпраці.
«Тобто відповідач з корисливих мотивів, скриваючи фактичну реорганізацію товариства, обманював не тільки учасників товариства, але й державу (створював ілюзію гаранта правочинності в товаристві)».
«Аналізуючи ситуацію в товаристві та те, що сталося, мене дивує той факт, що ця група членів (злочинного угрупування), які сплюндрували товариство і до цих пір вони не здатні усвідомити своєї провини та не вбачають ознак злочину в скоєному».
«Це такі як ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (так звані керівники товариства по суті своїй сепаратисти по відношенню товариства), які потайки розікрали майно товариства» .
У заяві від 16 червня 2022 року:
« ОСОБА_1 , який діючи всупереч інтересам товариства скоїв за змістом ст. 191 КК України привласнення та розтрату нерухомого майна товариства, зловживаючи своїм службовим становищем»
«Зазначена особа розтратила більше 50% нерухомого майна товариства на декілька мільйонів гривень, також розвалила всю структуру єдиного майнового комплексу обласної виробничо-комерційної фірми ТОВ «Медтехніка».
«Це люди, яких безліч, вони виконують роль клоунів у спектаклі «керований хаос» за сценарієм колонізаторів як васали» .
«На кого працюють сепаратисти (Бойко, ОСОБА_6 , Криворот, Короп, ОСОБА_9 ) по відношенню майна товариства, по знищенню єдиного майнового комплексу»
- зобов`язати ОСОБА_2 протягом трьох робочих днів після набрання рішенням суду законної сили здійснити спростування недостовірної, негативної та такої, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформації, що розміщена в заявах від 15 квітня 2022 року та від 16 червня 2022 року, наступним чином:
- надіслати на адресу Господарського суду Чернівецької області, Офісу Президента України, Комітету з питань економічного розвитку, Комітету з питань національної безпеки, оборони та розвідки, Комітету з питань правової політики, Парламентському телеканалу «РАДА» заяву, яка буде містити спростування недостовірної інформації.
Посилався на те, що 15 квітня 2022 року ОСОБА_2 подав до Господарського суду Чернівецької області відповідь на заперечення відповідача на його позов, в якій використовував образливі та зневажливі висловлювання, що дискредитують Товариство з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна виробничо-комерційна фірма «Медтехніка», ОСОБА_1 , принижують ділову репутацію, ганьблять імідж товариства, містять образливі висловлювання на адресу директора товариства та його учасників, звинувачення у вчиненні злочину та сепаратизмі.
Зазначена інформація є недостовірною, оскільки ні позивач, ні будь-хто з учасників товариства не притягувався до кримінальної відповідальності та принижує честь і гідність власників товариства.
Крім того, 16 червня 2022 року ОСОБА_2 подав заяву, яку також надіслав Президенту України, Комітету з питань економічного розвитку, Комітету з питань національної безпеки, оборони та розвідки, Комітету з питань правової політики, Парламентському телеканалу «РАДА» та в якій посилається на те, що ОСОБА_1 є сепаратистом, нібито займався антиукраїнською діяльністю, чим відповідач створив враження причетності позивача до протиправної діяльності, підстави для сприйняття його у якості особи, причетної до вчинення злочинів, зокрема кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 110, 191 КК України, що порушує принцип презумпції невинуватості особи, а отже ОСОБА_2 створив уявлення про ОСОБА_1 як про недобропорядну людину, заплямував його позитивний імідж неправдивою інформацією.
Висловлювання відповідача стосовно позивача не є оціночними судженнями, оскільки вказана ОСОБА_2 у заяві від 16 червня 2022 року інформація про те, що ОСОБА_1 , як директор ТОВ «Медтехніка», розтратив майно цього товариства, знищує цілісний майновий комплекс ТОВ «Медтехніка» є недостовірною, неправдивою та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача як людини так і керівника, в зв`язку з тим, що твердження, які викладені у зазначеному тексті, звинувачують останнього у скоєнні злочинів проти власності, доводять до необмеженої кількості осіб викривлену інформацію про його діяльність, привели до хвилювань та до змін в організації його життя.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 березня 2023 року в позові відмовлено.
Суд виходив з того, що інформація, яку просить спростувати позивач, була направлена відповідачем до суду, визначена як одна із підстав пред`явленого позову ним і стосувалася його предмета, а також була направлена ОСОБА_2 до компетентних органів з метою проведення відповідної перевірки викладених відповідачем обставин та фактів про неправомірні дії керівництва ТОВ «Медтехніка».
Суд вважав, що жодних протиправних дій, які б принижували честь та гідність позивача, відповідач не вчиняв, а його заяви від 15 квітня 2022 року та від 16 червня 2022 року розцінював як практичну реалізацію свого відповідного конституційного права та права на звернення, які містять певні відомості, що направлені не з метою їх доведення до громадян чи організацій, а з метою перевірки уповноваженими особами викладених у них обставин, що викликане наміром відповідача захистити свої права як співзасновника ТОВ «Медтехніка», а не навмисно порушити особисті немайнові права позивача та не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь і гідність ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач поширив інформацію не з метою захисту свого права як фізичної особи чи учасника товариства, зокрема з метою перевірки законності дій позивача, які керівника товариства. ОСОБА_2 не наводив аргументи і факти, не надавав конкретних доказів щодо визнання рішень загальних зборів недійсними, а вказував на те, що ОСОБА_1 є «сепаратистом», «злодієм», «колаборантом», «амебою», «невігласом», що не було предметом спору та не стосувалось позовних вимог.
Суб`єкти до яких звернувся відповідач з заявою від 16 червня 2022 року не є уповноваженими особами, які повинні перевірити викладені ним обставини.
Поширена відповідачем інформація стосується підприємницької діяльності позивача та була розміщена з метою нашкодити діловій репутації товариства та безпосередньо керівника.
Судом першої інстанції не враховано, що висловлювання відповідача не є першим та поодиноким випадком.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Зазначав, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що відповідач у своїх заявах реалізовував своє право на захист своїх конституційних прав та право на звернення з метою перевірки уповноваженими особами викладених у них обставин.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
15 квітня 2022 року, звертаючись до Господарського суду Чернівецької області з відповіддю на заперечення відповідача, ОСОБА_2 зазначив наступну інформацію:
«Директор товариства виступає в ролі організатора команди мародерів, а сам при цьому залишається в товаристві для прикриття дій, схиляючи колаборантів таких як ( ОСОБА_3 , Юзика, ОСОБА_4 ) до співпраці).
«Тобто відповідач з корисливих мотивів, скриваючи фактичну реорганізацію товариства, обманював не тільки учасників товариства, але й державу (створював ілюзію гаранта правочинності в товаристві)».
«Аналізуючи ситуацію в товаристві та те, що сталося, мене дивує той факт, що ця група членів (злочинного угрупування), які сплюндрували товариство і до цих пір вони не здатні усвідомити своєї провини та не вбачають ознак злочину в скоєному».
«Це такі як ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (так звані керівники товариства по суті своїй сепаратисти по відношенню товариства), які потайки розікрали майно товариства» (а.с.14-20 т.1).
16 червня 2022 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до Господарського суду Чернівецької області, Офісу Президента України, Комітету з питань економічного розвитку, Комітету з питань національної безпеки, оборони та розвідки, Комітету з питань правової політики, Парламентському телеканалу «РАДА»
У вказаній заяві відповідач зазначив:
« ОСОБА_1 , який діючи всупереч інтересам товариства скоїв за змістом ст. 191 КК України привласнення та розтрату нерухомого майна товариства, зловживаючи своїм службовим становищем»
«Зазначена особа розтратила більше 50% нерухомого майна товариства на декілька мільйонів гривень, також розвалила всю структуру єдиного майнового комплексу обласної виробничо-комерційної фірми ТОВ «Медтехніка».
«Це люди, яких безліч, вони виконують роль клоунів у спектаклі «керований хаос» за сценарієм колонізаторів як васали» .
«На кого працюють сепаратисти (Бойко, Прищепчук, Криворот, Короп, ОСОБА_9 ) по відношенню майна товариства, по знищенню єдиного майнового комплексу» (а.с.21-26 т.1).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі зазначеним вище вимогам закону.
Суд вважає помилковим висновок суду про відмову в позові, зокрема з тієї підстави, що інформація направлена відповідачем до суду, визначена як одна із підстав пред`явленого ним позову і стосувалася його предмета.
Інформація, зазначена у відповіді на заперечення відповідача, яка адресована суду, може бути підставою для захисту честі, гідності чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація стосувалася предмету чи підстав позову, була пов`язана із здійсненням процесу доказування.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 28 березня 2023 року у справі №342/160/22.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженої відповідальністю «Чернівецька обласна виробничо-комерційна фірма «Медтехніка» про визнання недійсним рішення загальних зборів засновників вказаного товариства, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно, відновлення становище, яке існувало в товаристві на момент січня 1998 року шляхом повернення товариству нерухомого майна, яке було незаконно вилучене.
Колегія суддів вважає, що такі висловлювання відповідача, як «Директор товариства виступає в ролі організатора команди мародерів», «група членів (злочинного угрупування), які сплюндрували товариство», «так звані керівники товариства по суті своїй сепаратисти по відношенню товариства», «на кого працюють сепаратисти ОСОБА_5 » не стосувалася предмету чи підстав позову та не була пов`язана із здійсненням процесу доказування, а отже може бути підставою для захисту честі, гідності чи ділової репутації.
Колегія суддів вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).
Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб – на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Ураховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.
Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, враховує положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі – Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі – Резолюція).
У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації вказано, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
Отже, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість.
У цій категорії справ суду необхідно надати оцінку балансу права особи, на свободу вираження поглядів, а також права особи на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної чи юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з частиною першою статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі –ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року).
Згідно усталеної практики ЄСПЛ втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
ЄСПЛ також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.
Отже, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність як особистих немайнових прав.
За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 5 квітня 2023 року у справі №760/23818/20.
Судом встановлено, що ОСОБА_1  є публічною особою, оскільки обіймає посаду директора Товариства з обмеженої відповідальністю «Чернівецька обласна виробничо-комерційна фірма «Медтехніка» та відіграє певну роль у суспільному житті у галузі економіки.
Отже, межа допустимої критики щодо позивача є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.
Врахувавши зміст спірної інформації, встановлені обставини у справі, зокрема належність ОСОБА_1 до числа публічних осіб, контекст поширеної інформації, суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірна інформація щодо ОСОБА_1 є не фактичним твердженням, а оціночним судженням ОСОБА_2 , відображає його суб`єктивні думки засновані на особистому сприйнятті певних подій та їх власній оцінці.
Суб`єктивні думки і погляди відповідно до національного законодавства України, положень Конвенції, з урахуванням практики ЄСПЛ, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні статті 277 ЦК України і не підлягають спростуванню.
Чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи, які є публічними фігурами, мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №761/33563/20.
Суд апеляційної інстанції також бере до уваги те, що хоча поширена відповідачем спірна інформація і містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій і не містить твердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 30 березня 2023 року у справі №752/16863/16-ц.
Суд не бере до уваги аргумент апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 неодноразово називав позивача «колаборантом», «невігласом», «злодієм» та «амебою», оскільки такі висловлювання не стосуються предмета спору у даній справі.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382  ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 березня 2023 року, виклавши її в редакції цієї постанови.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 2 червня 2023 року.

Головуючий                                                         Олександр ОДИНАК 

Судді                                                                  Мирослава КУЛЯНДА

                                               Наталія ПОЛОВІНКІНА