ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року	Львів	Справа № 140/7418/22 пров. № А/857/3712/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді -                                                             Ніколіна В.В.,
суддів -                                                                       Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року (суддя - Сорока Ю.Ю., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

                                                     ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у листопаді 2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, в якому просив: визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо не нарахування та не виплати у монетизованій формі пільг за користування житлово-комунальними послугами на сина дружини ОСОБА_2 , як члена сім`ї пільговика, ветерана війни-учасника бойових дій, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII); зобов`язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради нараховувати та виплачувати ОСОБА_3 у монетизованій формі пільги за користування житлово-комунальними послугами на сина дружини ОСОБА_2 , як члена сім`ї пільговика, ветерана війни-учасника бойових дій, відповідно до Закону № 3551-XII. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , згідно інформації про осіб, які задекларували або зареєстрували своє місце проживання в житлі від 02.08.2022 року за №27800 сім`я позивача складається з: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка дружини; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син дружини; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син. 22.09.2022 позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради з заявою про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги на оплату житлово-комунальних послуг у відповідності до статті 12 Закону №3551-XII. Одночасно, позивач звернувся з запитом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо поширення пільг зі сплати за користування житлом на сина дружини. У відповіді Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 27.09.2022 за №11.2-9/12718/2022 зазначено про те, що на сина дружини позивача не поширюється пільга, передбачена Законом №3551-XII. Враховуючи вище зазначене, позивач вважає протиправними дії Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, які полягають у не нарахуванні та не виплаті йому у монетизованій формі пільг за користування житлово-комунальними послугами на сина дружини ОСОБА_2 , як члена сім`ї пільговика, ветерана війни-учасника бойових дій, відповідно до Закону №3551-XII.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що положеннями частини 5 статті 51 Бюджетного кодексу України передбачено надання пільг дружині пільговика та їхнім неповнолітнім дітям, без наявності уточнень, що такі діти мають бути спільними. Також покликається на тлумачення терміну "член сім`ї", яке міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 у справі №1-8/99 (№5-рп/99).
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
          
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є учасником бойових дій і маю право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 30.01.2020 року.
Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 07.08.2021 року, виданим Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).  Разом з сім`єю зареєстрований та фактично проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформації про осіб, які задекларували або зареєстрували своє місце проживання в житлі від 02.08.2022 року за №27800 сім`я позивача складається з: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка дружини; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син дружини; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син.
22.09.2022 позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради з заявою про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги на оплату житлово-комунальних послуг у відповідності до статті 12 Закону №3551-XII.
Одночасно, позивач звернувся з запитом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо поширення пільг зі сплати за користування житлом на сина дружини.
У відповіді Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 27.09.2022 за №11.2-9/12718/2022 зазначено про те, що на сина дружини позивача не поширюється пільга, передбачена Законом №3551-XII.
Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та не виплати у монетизованій формі пільг за користування житлово-комунальними послугами на сина дружини ОСОБА_2 , як члена сім`ї ветерана війни-учасника бойових дій, протиправними, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пасинок не відноситься до кола осіб, на яких поширюються пільги, встановлені  статтею 12 Закону №3551-XII, а відтак Департамент соціальної політики Луцької міської ради правомірно відмовив у наданні пільг відносно вищезазначеної особи.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України   встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовий статус ветеранів війни встановлено  Законом №3551-XII.
Відповідно до статей  4, 5  вказаного  Закону  учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Пунктами 4, 5 частини 1  статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій надаються пільги:
75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю);
75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.
Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.
Частиною другою цієї статті передбачено, що пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4 - 6 цієї статті, надаються учасникам бойових дій та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.
Відповідно до  статті 17 Закону №3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього  Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.
Частиною 3 статті 102 Бюджетного кодексу України встановлено, що за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот надаються житлові субсидії населенню та пільги ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Згідно частини 5  статті 51 Бюджетного кодексу України  при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни I групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.
Проаналізувавши зміст наведених правових норм, в їх сукупності, та системному зв`язку, суд зазначає, що  Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначає види пільг та категорії осіб, на яких вони поширюються, а  Бюджетний кодекс України  конкретизує певні процедури та критерії надання таких пільг. При цьому, норми зазначених актів законодавства, на думку суду, повинні застосовуватись в їх сукупності, оскільки не суперечать, а доповнюють одна одну.
Даний спір зводиться до того, чи відноситься неповнолітній пасинок до членів сім`ї позивача та наявності у нього права на отримання пільг, встановлених Законом №3551-XII.

Аналіз статті 51 Бюджетного кодексу дає підстави для висновку, що нормами законодавства передбачено надання пільг дружині пільговика та їхнім неповнолітнім дітям.
В той же час слід вказати, що згідно частин 2-4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.  Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
За приписами статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 122 Сімейного кодексу України походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Таким чином,  виходячи зі змісту вищезазначених норм права, апеляційний суд зазначає, що в даному випадку "їхні неповнолітні діти" згідно норми частини 5 статті 51 Бюджетного кодексу України, потрібно тлумачити як походження від матері та батька, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану.
Водночас, за змістом частини 1 статті 268 Сімейного кодексу України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
За змістом статті 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави зробити висновок, що створення сім`ї на засадах усиновлення здійснюється на підставі рішення суду.
При цьому, судом встановлено, що на момент розгляду заяви позивача про надання пільг відповідно до статті 12 Закону №3551-XII, відповідного рішення суду про усиновлення ОСОБА_2 позивачем надано не було.
Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що статтею 51 Бюджетного кодексу України конкретизовано вимоги до членів сім`ї пільговика, які враховуються при наданні пільг, однак, до жодної із зазначених у вказаній статті категорій осіб пасинок та падчерка не належать і відповідно, не можуть враховуватись як члени його сім`ї при наданні пільг із сплати житлово-комунальних послуг.
Разом з цим, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, щодо встановлення    фактів. Особливості розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі факту родинних відносин між фізичними особами, визначені  Главою 6 ЦПК України.
Посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 є недоречним, оскільки в цьому рішенні суд конституційної юрисдикції дав офіційне тлумачення терміну "член сім`ї" у контексті положень Законів України "Про соціальній і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про міліцію" та "Про пожежну безпеку", в той час як позивач оскаржує право на пільги членів сім`ї, відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Апеляційний суд резюмує, що пасинок не відноситься до кола осіб, на яких поширюються пільги, встановлені  статтею 12 Закону №3551-XII, а відтак Департамент соціальної політики Луцької міської ради правомірно відмовив у наданні пільг відносно вищезазначеної особи.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року в справі №140/7418/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш