ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/6490/21  Номер провадження 22-ц/814/707/23	Головуючий у 1-й інстанції Лук`яненко С.А.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2023 року 	м.Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради 
на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 січня 2022 року, постановлене суддею Лук`яненко С.А.,
по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяна Михайлівна, Харківська міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, 

в с т а н о в и в:
       17.08.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини. 
       В обґрунтування вимог заяви зазначає, що є онуком ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на 3/4 частини указаної квартири. Із 2018 року і до дня смерті спадкодавця заявник фактично проживав у спірній квартирі, за життя доглядав за бабусею, а після смерті займався її похованням. Проте постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської ДНК Козелько Т.М. йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на час відкриття спадщини він не був зареєстрований зі спадкодавцем та не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Із підстав фактичного прийняття спадщини, з метою реалізації спадкових прав, просить захисти порушене право в межах заявлених вимог.
       Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24.01.2022 заяву ОСОБА_1 – задоволено.
       Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини.
       Рішення районного суду вмотивовано тим, що вимоги заяви є обґрунтованими, а встановлення факту проживання заявника разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є необхідним для отримання заявником свідоцтва про право на спадщину.
Із рішенням суду першої інстанції не погодилася заінтересована особа – Харківська міська рада, оскарживши його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Вважає відсутніми належні та допустимі докази на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, в розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України. Зокрема, заявником не надано жодних доказів на підтвердження ведення спільного господарства, наявності у сторін побуту, спільних витрат, взаємності прав та обов`язків. Указує на відсутність письмових доказів витрат заявника, зумовлених утриманням спадкодавця, обслуговування квартири, придбання майна та ведення спільного бюджету. 
Наголошує, що на момент смерті спадкодавця заявник з нею зареєстрований не був, а тому самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення юридичного факту. 
Як на порушення норм процесуального закону, указує на неможливість розгляду цієї справи в порядку окремого провадження. Наголошує, що за змістом заяви встановлення юридичного факту необхідно заявнику для спадкування після смерті ОСОБА_2 . Встановлення такого факту впливає на майнові права Харківської міської ради щодо визнання спадщини відумерлою. Таким чином, наявним є спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Відповідно, за правилами ч.6 ст.294 ЦПК України, заява підлягає залишенню без розгляду. 
Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25.11.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24.01.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено до судового розгляду, про що постановлена ухвала суду від 28.11.2022.
10.01.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив заявника, поданий в його інтересах представником – адвокатом Кузнєцовою А.А., у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове без змін, як законне та обґрунтоване.
Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. 
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.07.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Воронкіною О.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 . Його спадкоємцями є: мати ОСОБА_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 1/4 частки у спадщині та його син ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у розмірі 1/4 частки у спадщині.
Спадщину, на яку в указаних частках видано свідоцтво складається із: частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_4 . 
Зазначена квартира в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 25,6 кв.м., загальною площею 44,1 кв.м. 
ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину на частку у праві власності на кв. АДРЕСА_4 ./а.с.20/
ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Харків померла ОСОБА_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ./а.с.52/
01.04.2020 ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , звернувся із заявою до Четвертої Харківської міської ДНК із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , його рідної баби. За змістом заяви просить видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на частки квартири АДРЕСА_4 ./а.с.51/
Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. від 01.04.2020 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що на час відкриття спадщини ОСОБА_1 згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 01.04.2020, не був прописаний разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 та не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, вважається таким, що пропустив строкдля прийняття спадщини./а.с.17/
На підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини заявник надає декларацію №0000-ААЕН-0ТХ4 пацієнта ОСОБА_1 , дата подання 09.07.2018, де зазначено його фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 /а.с.29-30/; акт про встановлення факту проживання від 12.08.2021 підписаного сусідами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Останній був допитаний судом у якості свідка та підтвердив його зміст; здійснення її поховання та оплату витрат, із цим пов`язаних./а.с.31,76/
Задовольняючи вимоги заяви та встановлюючи юридичний факт, районний суд виходив із того, що батько та бабуся заявника померли, іншого способу встановити факт його проживання разом із спадкодавцем неможливо, а встановлення даного факту необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті бабусі – ОСОБА_2 , яку фактично прийняв ОСОБА_1 . Спору про спадкове майно немає, інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні.
У судовому засіданні факт постійного проживання ОСОБА_1 та його бабусі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 доведений в сукупності матеріалами справи та показами свідка, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення.
Апеляційний суд із такими висновками районного суду погоджується з таких підстав.
Частиною першої статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік фактів, які можуть бути встановлені судом визначений частиною першою статті 315 ЦПК України і він не є вичерпним, а саме, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Таким чином, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
У цій справі долучені до заяви документи не містять даних про можливий спір з приводу спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будь-яких даних про те, що інші особи оспорюють право заявника на спадщину матеріали справи не містять.
На момент подачі заяви минуло понад два рокиіз дня смерті ОСОБА_2 , а апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення - понад чотири, упродовж яких інших спадкоємців не встановлено. При цьому Харківська міська рада, посилаючись на наявний спір про право, не виконала обов`язку, встановленого ч.1 ст.1277 ЦК України, та упродовж чотирьох років не зверталася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Таким чином підстави для застосування ч.6 ст.294 ЦПК України є відсутніми, а відповідні доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу.
По суті вимог заяви, колегія суддів зазначає наступне. 
За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17, від 04.07.2018 у справі №404/2163/16-ц, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
За правилами статей 12,13,81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статей 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).
Із огляду на викладене законом не вимагається підтвердження факту проживання заявника за місцем проживання спадкодавця певними засобами доказування, отже, такий факт може бути встановлений, як письмовими доказами, так і показаннями свідків.
Ухвалюючи рішення про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд першої інстанції врахував наявні у справі письмові докази та показання допитаного в судовому засіданні свідка, які в сукупності підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 та його бабусі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , в якій частки вже є власністю заявника. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до їх заперечень та довільного тлумачення норм процесуального закону на власну користь. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Із урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що районний суд правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення заявленого факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому апеляційну скаргу залишає без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

       Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 січня 2022 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04.04.2023.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 Ю.В. Дряниця

                                                                               О.А. Лобов