Ухвала
 
26 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 362/1237/20
провадження № 61-8822ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 травня                 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 
до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Київоблгаз», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», ОСОБА_2 , про визнання 
дій протиправними, 
 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 
до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Київоблгаз» (далі - АТ «ОГС «Київоблгаз»), треті особи: Товариство 
з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (далі - ТОВ «Київоблгаз Збут»), ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними.
Позов мотивований тим, що   ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 560,8 кв. м, 
на підставі договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2019 року. У грудні                2019 року позивач виявив факт пошкодження лічильника, зокрема у ньому пошкоджено  оглядове вікно циферблату, у зв`язку з чим викликав представників оператора АТ «ОГС «Київоблгаз».
24 грудня 2019 року представником АТ «Київоблгаз» було складено 
акт про усунення порушень, зокрема: зафіксовано пошкодження лічильника та складено акт № (о/p) про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи.
13 січня 2020 року комісією для проведення експертизи лічильників газу, 
в його присутності, складено акт № 155 експертизи лічильника газу, згідно з яким зафіксовано факт проведення експертизи лічильника газу 
ОКТАВА-А1 G4/G6, зав. № 678161, покази 54896,92 куб. м, дата виготовлення 2007, виробник ДП завод «Генератор», м. Київ, що належить ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_1, (140), направленого на експертизу 27 грудня 2019 року. Встановлено, що пломба на упаковці № 21094695 - ціла, однак виявлено втручання.
12 лютого 2020 року комісією з розгляду актів про порушення, 
в присутності уповноваженого представника споживача - ОСОБА_3 , складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об?єму 
та обсягу природного газу і його вартості, згідно з яким нараховано суму збитків, завданих порушенням споживача, у розмірі 58 318,76 грн. 
За описом розрахунку: при зазначеному порушенні розрахунок збитків здійснюється за нормами споживання газу, з урахуванням усіх газових приладів та пристроїв споживача, за період з 22 жовтня 2019 року 
по 24 грудня 2019 року. АТ (ВТВ) сума збитків - 58 318,76 грн (об?єм - 8112,34 куб. м). Величиною, яка використовувалась при обрахунку, 
є місячна норма з розрахунку на 1 кв. м опалювальної площі на місяць, 
що становить 11 м куб.
Комісією при визначенні «опалювальної площі» було використано копію технічного паспорта на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 
з якого вбачається, що загальна площа будинку становить 560, 8 кв. м, житлова - 118 кв. м. У заяві-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) «опалювальна площа» визначена - 250 кв. м. Однак, незважаючи на це, комісією було вирахувано «методом припущення», що «опалювальна площа побутового споживача» становить 388 кв. м, про що було озвучено в ході засідання комісії. Тобто розмір збитків, який нараховано комісією, щонайменше більший 
на 18 000 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив визнати протиправними 
дії відповідача щодо складення акту-розрахунку від 12 лютого 2020 року необлікованого (донарахованого) об?єму та обсягу природного газу, зобов?язати провести перерахунок спожитого газу за період з 22 жовтня 2019 року по 24 грудня 2019 року.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області                  від 10 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 травня 2023 року, відмовлено ОСОБА_1 
у задоволенні позову.
09 червня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 03 травня 2023 року, 
в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції. 
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду 
на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень                 res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, 
що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, 
що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише 
за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову 
в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб.
 
Предметом спору у цій справі є вимога про визнання дій протиправними 
та зобов`язання проведення перерахунку спожитого газу. 
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись 
з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять 
до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою 
суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте жодним чином не обґрунтована необхідність у відкритті касаційного провадження у малозначній справі з підстав, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд перевірив та встановив відсутність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, 
що дають право на оскарження судових рішень у малозначних справах.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України 
суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно 
тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, 
які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 03 травня 
2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку 
не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Київоблгаз», треті особи: Товариство 
з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська