Справа № 344/4721/22 
Провадження № 22-ц/4808/530/23 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)                Девляшевського В.А.
суддів:                                        Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,
секретаря                                        Мельник О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфабуд» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Шамотайла О.В., ухвалене 08 грудня 2022 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфабуд» про визнання права власності,
встановив :
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Альфабуд» про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 85,2 кв.м.
Позов мотивувала тим, що 31 січня 2014 року уклала з відповідачем договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого продавець зобов`язався передати у її власність майнові права на розташовану в об`єкті капітального будівництва квартиру АДРЕСА_2 поруч з будинком АДРЕСА_3 , загальною площею 80,71 кв.м. На виконання умов договору позивачка здійснила повну оплату вартості квартири, проте відповідач відмовився надати їй необхідні документи для оформлення права власності. В зв`язку з цим вона звернулась до суду з відповідним позовом до ТОВ «Альфабуд» про спонукання до виконання умов договору. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2017 року, позов задоволено та зобов`язано відповідача виконати умови договору купівлі-продажу майнових прав від 31 січня 2014 року в частині підписання акта прийому-передачі з метою набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру. Рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання. Проте, 25.02.2019 року виконавче провадження було закрито у зв`язку із неможливістю виконання, що полягало у злісному ухиленні керівника ТОВ «Альфабуд» ОСОБА_2 від підписання акта прийому-передачі названої вище квартири ОСОБА_1 .
У червні 2018 року відповідач викликав позивачку для підписання акта та передання їй документів з умовою оплати до 08.07.2018 року заборгованості, що виникла у зв`язку з різницею між проектною та фактичною площею квартири в сумі 53 361,00 грн. Оскільки вона заборгованість не визнавала та не оплачувала, ТОВ «Альфабуд» заявив про одностороннє розірвання договору. Товариство звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 31.01.2014 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.02.2021, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, в задоволенні позову відмовлено. При цьому Верховний Суд у постанові від 01.12.2021 вказав на відсутність доказів істотності допущеного ОСОБА_1 порушення умов договору. Крім того, суди встановили факт повного виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав покупцем.
Позивачка зазначає, що мала обґрунтовані та законні сподівання на реалізацію свого майнового права – отримання новозбудованої квартири у власність. Проте, внаслідок недобросовісної поведінки продавця після введення будинку в експлуатацію не може реалізувати це право. Оскільки вона позбавлена іншого способу реалізувати свої права на квартиру, окрім як визнання права власності, просила позов задовольнити.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2022 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 85,2 кв.м. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Не погодившись із рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, представник ТОВ «Альфабуд» подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
На його думку, судом не враховано, що у справах, на які позивачка посилається, не встановлено преюдиційних обставин щодо здійснення оплати повної вартості квартири. У цих справах суди посилаються на оплату вартості квартири площею 80,71 кв.м. При цьому питання оплати різниці між проєктною площею та площею, визначеною за даними технічної інвентаризації, не вирішувалось. 
Разом з тим згідно технічного паспорта площа спірної квартири складає 86,1 кв.м. З 26 березня 2015 року вступила в дію нова змінена ціна за 1 м.кв вартості об`єкта нерухомості. Відповідно різниця в площі підлягала оплаті за новою ціною та становила 53 361,00 грн. У зв`язку з цим у позивачки станом на сьогоднішній день існує заборгованість, що відповідно до умов договору перешкоджає передачі майнових прав.
Крім того, на думку відповідача, у даній справі підлягають до застосування наслідки пропущення строку позовної давності. Так, декларація про готовність об`єкта до експлуатації багатоквартирного житлового будинку зареєстрована 26 червня 2015 року. Листом від 27 червня 2018 року позивачку повідомили про необхідність з`явитись для підписання акту приймання-передачі та необхідність здійснити оплату заборгованості. Отже, про порушення своїх прав ОСОБА_1 було відомо з моменту отримання цього листа. Тому термін позовної давності належить відраховувати від дати повідомлення відповідачем про наявність заборгованості та такий термін минув у червні 2021 року, а з позовом ОСОБА_1 звернулась у квітні 2022 року.
Правом на подання відзиву учасники справи не скористались.
Представник ТОВ «Альфабуд» та представник Бабіїв Л.В. подали до апеляційного суду заяви з клопотанням проводити розгляд справи без їх участі.
Враховуючи належність повідомлення сторін та подані їх представниками заяви, апеляційний суд відповідно до положень статті 372 ЦПК України не вбачає перешкод розглядові справи у відсутності учасників справи. 
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка мала обґрунтовані та законні сподівання на реалізацію свого майнового права - отримання новозбудованої квартири у власність, а заявлений позов спрямований на захист її права, яке не визнається ТОВ «Альфабуд». На думку суду, визнання права власності в даному конкретному випадку буде ефективним і належним способом захисту прав сторони - покупця, який за договором купівлі-продажу майнових прав повністю сплатив узгоджену в договорі грошову суму, проте не може реалізувати свої права внаслідок поведінки продавця. Отже, спосіб захисту права власності, передбачений статтею 392 ЦК України, є не лише ефективним та універсальним, а й застосовним до спірних правовідносин і таким, що найбільш повно відновлює невизнані права позивачки.
За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановлене судом рішення відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне. 
Встановлено, що 31 січня 2014 року між ТОВ «Альфабуд» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність покупця майнові права на розташовану в об`єкті капітального будівництва квартиру АДРЕСА_2 поруч будинку АДРЕСА_3 загальною площею 80,71 кв.м (а.с.12-15).
Декларація про готовність багатотквартирного житлового будинку на АДРЕСА_3 зареєстрована 26 червня 2015 року (а.с. 103). Технічний паспорт на спірну квартиру, площа якої становить 86,1 кв.м, виготовлено 14 серпня 2015 року (а.с. 99). Відповідно до технічного паспорта від 11 лютого 2022 року площа квартири становить 85,2 кв.м (а.с. 63-65).
Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 05 листопада 2015 року №654 54-квартирному житловому будинку з приміщеннями громадського призначення присвоєно нову адресу – АДРЕСА_5 (а.с. 102).
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.04.2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.05.2017 року, у справі №344/11249/16-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Альфабуд» про спонукання до виконання умов договору та зобов`язано ТОВ «Альфабуд» виконати умови пунктів 2.1 та 2.2 Договору купівлі-продажу майнових прав від 31 січня 2014 року, укладеного між ТОВ «Альфабуд» та ОСОБА_1 , в частині підписання Акту прийому-передачі з метою набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_6 (а.с.17-27).
Суд встановив, що станом на час розгляду справи ОСОБА_1 повністю виконано умови договору купівлі-продажу майнових прав від 31 січня 2014 року.
У червні 2019 року ТОВ «Альфабуд» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав з тих підстав, що відповідачка не здійснила повної оплати вартості різниці між проектною та фактичною площею квартири.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2021 року у справі №344/9867/19, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року та постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
При розгляді цієї справи встановлено, що 16 серпня 2017 року державний виконавець Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саміляк О.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про зобов`язання ТОВ «Альфабуд» виконати умови пунктів 2.1 та 2.2 Договору купівлі- продажу майнових прав від 31.01.2014 року.
01.02.2018 року, 20.02.2018 року, 13.03.2018 року, 15.03.2018 року, 27.03.2018 року державним виконавцем МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області керівнику ТОВ “Альфабуд” Зварищуку В.М. надсилались виклики щодо забов`язання з`явитись до державного виконавця. Також складено три акти державного виконавця про примусове виконання рішення суду та три постанови про накладення штрафу в розмірі 5100,00 гривень.
18.05.2018 року державний виконавець Саміляк О.М. направив начальнику Івано-Франківського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області подання про притягнення до кримінальної відповідальності керівника ТОВ «Альфабуд» ОСОБА_2 .
Листами 27.06.2018 та 30.11.2018 року ТОВ «Альфабуд» викликав ОСОБА_1 для підписання та передачі їй документів, встановлених п. 2.1 Договору, у випадку здійснення нею оплати заборгованості, що виникла у зв`язку з різницею між проектною та фактичною площею квартири в сумі 53 361,00 грн. 
18.03.2019 року ТОВ «Альфабуд» надіслав ОСОБА_1 лист №18-03-19/12, яким повідомив про одностороннє розірвання Договору.
У рішенні у справі №344/9867/19 міський суд зазначив, що станом на час розгляду справи ОСОБА_1 повністю виконала умови договору купівлі-продажу майнових прав від 31 січня 2014 року, а тому ТОВ «Альфабуд» зобов`язане виконати умови пунктів 2.1 та 2.2 цього договору з метою набуття нею права власності на майнові права на квартиру.
Позивачем не доведено істотність допущеного відповідачем порушення умов договору, оскільки неповна оплата товару покупцем і прострочення виконання позивачем пунктів 2.1, 2.2 договору не є підставою для розірвання договору купівлі-продажу на підставі статті 651 ЦК України.
Виконавче провадження з виконання рішення у справі №344/11249/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Альфабуд» про спонукання до виконання умов договору було закінчено постановою державного виконавця 28 лютого 2019 року, винесеною на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з невиконанням боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікатів виконавчих листів, поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі №344/11249/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Альфабуд» про спонукання до виконання умов договору (а.с. 54-59).
При цьому апеляційний суд вважав, що із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання може звернутися тільки стягувач, якому повернуто виконавчий документ у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження») або у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника (п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»). Проте, у цій справі виконавчі листи не поверталися стягувачу, а виконавче провадження було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому законом у такому випадку не передбачено можливості поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Відповідно до статі 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (пункт 9 частини першої статті 27 цього Закону).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц вказала, що у тих випадках, коли об`єкт нерухомості вже збудований та прийнятий в експлуатацію, проте покупцем не отримані правовстановлюючі документи у зв`язку із порушенням продавцем за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, взятих на себе договірних зобов`язань щодо передання всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої сплачена покупцем в повному обсязі, та у разі невизнання продавцем права покупця на цю збудовану квартиру може мати місце звернення до суду з вимогою про визнання за покупцем права власності на проінвестоване (оплачене) ним майно відповідно до положень статті 392 ЦК України.
Визнання права власності є ефективним і належним способом захисту прав сторони - покупця, який за договором купівлі-продажу майнових прав повністю сплатив узгоджену в договорі грошову суму, проте не може реалізувати свої права внаслідок недобросовісної поведінки продавця після введення будинку в експлуатацію, який не визнає права покупця на квартиру.
ОСОБА_1 , звертаючись з цим позовом, посилалась на те, що повністю сплатила вартість спірної квартири. Натомість ТОВ «Альфабуд», всупереч умов договору купівлі-продажу майнових прав від 31 січня 2014 року, ухиляється від передання документів для оформлення нею права власності на житло, попри те, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2017 року відповідача зобов`язано до вчинення цих дій.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.
В даній справі преюдиційним є факт належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед ТОВ «Альфабуд» за договором купівлі-продажу майнових прав, укладеним 31 січня 2014 року, підтверджений судовими рішеннями, які набрали законної сили, а тому не підлягає доказуванню у розглядуваній справі, в якій також беруть участь ті ж сторони.
Під час розгляду справи №344/11249/16-ц за позовом  ОСОБА_1  до ТОВ «Альфабуд» про спонукання до виконання умов договору досліджувалось питання повної оплати вартості об`єкту нерухомого майна. Станом на час ухвалення рішення від 05.04.2017 у справі існували обставини, на які посилається апелянт, зокрема щодо різниці між проєктною та фактичною площею спірної квартири. Так технічний паспорт, у якій зазначена збільшена площа квартири, виготовлено 14 серпня 2015 року, а зміни вартості за квадратний метр площі квартири відбулись 26 березня 2015 року. Разом з тим ТОВ «Альфабуд», заперечуючи вимоги позову у справі 344/11249/16-ц, на ці обставини не посилався ні у суді першої, ні апеляційної інстанцій. Натомість міський суд встановив, що здійснений ОСОБА_1 платіж на суму 24 760,00 грн становив доплату за збільшення площі квартири.
Встановивши, що будинок по АДРЕСА_2 збудований та прийнятий в експлуатацію, ОСОБА_1 , згідно рішення у справі 344/11249/16-ц, виконала свої зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав, однак ТОВ «Альфабуд» не визнає права власності позивачки та ухиляється від передання їй документів необхідних для оформлення права власності на квартиру, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.
До схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 607/8551/21.
Також за встановлених обставин немає підстав вважати, що ОСОБА_1 допущено пропуск позовної давності.
Посилання апелянта на те, що строк позовної давності належить відраховувати з часу отримання позивачкою листа від 27 червня 2018 року про наявність заборгованості за договором колегія вважає необґрунтованим.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Встановлено, що виконавче провадження з виконання рішення у справі №344/11249/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Альфабуд» про спонукання до виконання умов договору було закінчено постановою державного виконавця 28 лютого 2019 року у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду. Після цього позивачка з метою повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання зверталась до суду для видачі дублікатів виконавчих листів. Проте, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2022 року в задоволенні заяви було відмовлено. 
Відтак, зобов`язання відповідача підписати акт прийому-передачі з метою набуття майнових прав на спірну квартиру за ОСОБА_1 залишаються не виконані. В зв`язку з цим вона у квітні 2022 року звернулась з позовом про визнання права власності на квартиру, оскільки позбавлена можливості в інший спосіб реалізувати свої майнові права. З урахуванням викладеного колегія приходить до висновку щодо дотримання позивачкою строку позовної давності при зверненні до суду.
Відтак, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.
Підстави для скасування рішення суду за наведених апелянтом доводів відсутні.
З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфабуд» залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий                                                                В.А. Девляшевський
Судді:                                                                        В.М. Луганська                                                                                        Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 04 травня 2023 року.