ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1128/22          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 квітня 2023 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Федотова І.В., 
          Коротких А.Ю.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 у справі за адміністративним позовом Спільного Українсько-Великобританського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Переяславщини" до Південного міжрегіонального    управління ДПС по роботі    з великими платниками податків    про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП, вчинені під час проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини», призначеної згідно наказу від 11.10.2021 №116, зокрема: дії щодо не забезпечення проведення виїзної перевірки за місцем знаходження платника в період основного строку її проведення; дії щодо зупинення термінів проведення перевірки з 29.11.2021 на 10 робочих днів; дії щодо продовження термінів проведення перевірки з 22.12.2021 на 15 робочих днів; дії щодо зупинення термінів проведення перевірки з 28.12.2021 на 10 робочих днів та з 14.01.2021 на 5 робочих днів; дії щодо не забезпечення складання та надання платнику податків акту чи довідки за результатами перевірки, протягом 5 робочих днів, після її завершення;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 24.11.2021 №132 Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП про зупинення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» з 29.11.2021 на 10 робочих днів;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 16.12.2021 №140 Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» з 22.11.2021 на 15 робочих днів;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 22.12.2021 №145 Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП про зупинення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» з 28.12.2021 на 10 робочих днів;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 13.01.2022 №4 Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП про зупинення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» з 14.01.2021 на 5 робочих днів;
- встановити відсутність компетенції (повноважень) Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП на проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини», за межами строків її проведення, визначених наказом від 11.10.2021 №116, тобто з 08.12.2021.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 позов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для задоволення позову були відсутні.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Спільне українсько-великобританське товариство з обмеженою відповідальністю "Нива Переяславщини" зареєстроване Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією 05.03.1998 як юридична особа.
11.10.2021 Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з ВПП прийнято наказ №116, яким вирішено провести документальну планову виїзну перевірку СП ТОВ «Нива Переяславщини» (ідентифікаційний код 25564175), що знаходиться за адресою: 08420, Київська обл., Переслав-Хмельницький район, с.Переяславське, вул. Привокзальна, 2, з 27.10.2021 тривалістю 30 робочих днів, за період діяльності з 01.10.2017 по 30.06.2021 з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства та правильністю нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 01.10.2017 по 30.06.2021 (том 1, а.с.18).
Наказ про проведення документальної планової виїзної перевірки разом з письмовим повідомленням від 11.10.2021 №20/34-00-07-06 про дату початку та місце проведення такої перевірки позивач отримав поштою 23.10.2021.
Наказом СП ТОВ «Нива Переяславщини» від 23.10.2021 №01-400-П у зв`язку із проведенням документальної планової виїзної перевірки дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на органи ДПС України, починаючи із 27.10.2021 строком 30 робочих днів, визначено приміщення підприємства, що знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський (Переяслав-Хмельницький) район, с.Переяславське, вул. Привокзальна, 2/1, каб. №1 як приміщення для роботи інспекторів Державної податкової служби України, що виділене безпосередньо для проведення перевірки. Визначено головного бухгалтера Лесь Василя Михайловича уповноваженою особою, що має право спілкуватися із інспекторами ДПС України від імені підприємства з приводу предмету перевірки (том 1, а.с. 66).
Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з ВПП 25.10.2021 посадовим особам органу державної фіскальної служби були видані направлення на проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» тривалістю 30 робочих днів.
Наказом від 24.11.2021 №132 відповідачем на підставі пункту 82.4 статті 82 Податкового кодексу України (далі - ПК) зупинено термін проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» з 29.11.2021 на 10 робочих днів. Вказаний наказ позивач отримав поштою 01.12.2021.
Наказом від 16.12.2021 №140 відповідачем на підставі пункту 82.1 статті 82 ПК продовжено термін проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» з 22.12.2021 на 15 робочих днів. Вказаний наказ позивач отримав поштою 30.12.2021.
Наказом від 22.12.2021 №145 відповідачем на підставі пункту 82.4 статті 82 ПК зупинено термін проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» з 28.12.2021 на 10 робочих днів. Вказаний наказ позивач отримав поштою 29.12.2021.
Наказом від 13.01.2022 №4 відповідачем на підставі пункту 82.4 статті 82 Податкового кодексу України зупинено термін проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» з 14.01.2022 на 5 робочих днів. Вказаний наказ позивач отримав поштою 19.01.2022.
За результатами документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 30.06.2021, та з питань правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2017 по 30.06.2021 Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з ВПП складено акт від 11.02.2022 №26/34-00-07-06/25564175.
У висновках акту перевірки стверджується про порушення СП ТОВ «Нива Переяславщини»:
- пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 14878608 грн., в тому числі за травень 2020 року на суму 1051242 грн., за лютий 2021 року на суму 13163665 грн., за травень 2021 року на суму 663701 грн.;
- пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 5980453 грн., в тому числі за червень 2021 року на суму 5980453 грн.;
- пунктів 103.2, 103.4 статті 103, підпункту 141.4.4 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України в частині неутримання та не перерахування до бюджету податку за ставкою 6% від суми сплаченого доходу нерезиденту, у результаті чого занижено податок з доходу нерезидента в сумі 116730,01 грн., в тому числі за 2020 рік - 28342,63 грн., за 2021 рік (півріччя 2021 року) - 88387,38 грн.;
- пунктів 103.2, 103.4 статті 103, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України в частині неутримання та не перерахування до бюджету податку за ставкою 15% від суми сплаченого доходу нерезиденту, в результаті чого занижено податок з доходу нерезидента в сумі 1120341,65 грн., в тому числі за 2018 рік - 812646,34 грн., за 2019 рік - 182893,93 грн., за 2020 рік - 124801,38 грн.;
- підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України в частині неутримання та не перерахування до бюджету податку за ставкою 15% від суми сплаченого доходу нерезиденту, в результаті чого занижено податок з доходу нерезидента в сумі 256623685,43 грн., в тому числі за 2017 рік (IV квартал 2017 року) - 3291088,96 грн., за 2018 рік - 68174547,19 грн., за 2019 рік - 67560802,63 грн., за 2020 рік - 114969476,75 грн., за 2021 рік (півріччя 2021 року) - 2627769,90 грн.;
- підпункту 16.1.3. пункту 16.1 статті 16, пункту 103.9 статті 103 Податкового кодексу України, наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 №897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» в частині неподання Додатків ПН до Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік.
У свою чергу, не погоджуючись із виданими наказами від 24.11.2021 №132, від 16.12.2021 №140, від 22.12.2021 №145, від 13.01.2022 №4, діями відповідача, вчиненими під час проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини», призначеної згідно з наказу від 11.10.2021 №116, позивач звернувся до суду з позовом.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі, викладаючи обставини справи та норми матеріального права, на підставі яких були прийняті оскаржувані рішення, відповідач не вказує на допущені судом першої інстанції порушення у цій частині щодо невірного встановлення обставин та/або застосування норм матеріального права. 
Натомість, посилаючись на правові висновки Верховного Суду України, що викладені у постановах від 27.01.2015 у справі №21-245а14, від 09.02.2016 у справі №826/5689/13-а, від 16.02.2016 у справі №826/12651/14, а також висновки Вищого адміністративного суду України у постанові від 16.03.2017, ухвалах від 15.03.2017, від 12.04.2016, 04.10.2016, вказує про те, що оскаржувані рішення не підлягають окремому оскарженню.
При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Отже, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС.
Верховний  Суд України, у рішеннях, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі вказував про те, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки.
Такого ж правового підходу дотримувався Верховний Суд у постановах від 13.03.2018 (справа № 804/1113/16), від 24.05.2019 (справа № 826/16221/15), від 03.10.2019 (справа № 820/850/16), від 16.10.2019 (справа № 820/11291/15), від 22.11.2019 (справа № 815/4392/15) тощо.
У свою чергу, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 по справі №826/17123/18 відступив від вказаних правових висновків зазначивши, що недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у згаданій постанові сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.  При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Такий підхід у подальшому був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду, яка у постанові від 08.09.2021 по справі №816/228/17 вказала, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Відтак, сформований наразі підхід Верховного Суду у подібних правовідносинах свідчить, що рішення та дії контролюючого органу, які прийняті та вчинені при призначенні і проведенні податкової перевірки не можуть бути предметом окремого позову, а їх правомірності може бути надано оцінку лише у межах справи щодо оскарження рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
Суд апеляційної інстанції звертає, що наведений підхід не забороняє оскаржувати рішення та дії контролюючого органу, які прийняті та вчинені при призначенні і проведенні податкової перевірки, а лише визначає ефективний та юридично можливий спосіб такого оскарження - заявлення про неправомірність таких рішень та дій як підстави позову з оскарження рішень, прийнятих за наслідками перевірки. 
Наведене дає підстави для висновку, що неможливість окремого оскарження рішень та дій контролюючого органу, які прийняті та вчинені при призначенні і проведенні податкової перевірки, є наявність відповідних рішень, прийнятих за наслідками перевірки. У разі, якщо за наслідками перевірки жодних рішень не приймалося, то застосування наведеного підходу є неможливим.
Так, як зазначалося, за наслідками спірної перевірки відповідачем складений акт від 11.02.2022 №26/34-00-07-06/25564175, у висновках якого стверджується про виявлені за позивачем порушення вимог податкового законодавства. У свою чергу, матеріали справи не містять доказів винесення контролюючим органом на підстави вказаного акту будь-яких юридично значимих рішень, які б могли бути предметом оскарження. Про відсутність таких рішень сторони повідомили суд також під час судового засідання 18.04.2023.
Отже, зважаючи на викладене, позивач об`єктивно позбавлений можливості заявити про порушення своїх права оскаржуваними рішеннями та діями у позові щодо оскарження рішень, прийнятих за наслідками перевірки. Тому, наведені скаржником правові висновки Верховного Суду України у даній справі не можуть бути застосовані. Правові висновки Вищого адміністративного суду України не мають обов`язкового характеру, а тому колегія суддів їх відхиляє в силу частини сьомої статті 78 КАС.
За таких обставин, враховуючи, що позивач позбавлений можливості заявити про неправомірність оскаржуваних рішень та дій відповідача в інший спосіб, аніж як подання окремого позову, то суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на те, що позовні вимоги у даній справі не можуть бути предметом судового розгляду.
У свою чергу, зважаючи на положення абзацу другого частини першої 319 КАС, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне окремо зупинитися на позовних вимогах щодо встановлення відсутності компетенції (повноважень) відповідача.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Згідно пункту 3 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Зі змісту наведених норм процесуального закону вбачається, що компетенційний спір виникає між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, який вважає, що інший суб`єкт владних повноважень (відповідач) своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.
У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №802/833/17-а сформульовано висновок, відповідно до якого, компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, є розв`язання законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень.
Таким чином позивач - Спільне Українсько-Великобританське товариство з обмеженою відповідальністю "Нива Переяславщини", яке не є суб`єктом владних повноважень, не має права на звернення до суду з позовом до Південного міжрегіонального  управління ДПС по роботі  з великими платниками податків про встановлення наявності чи відсутності у нього компетенції (повноважень).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Отже, за відсутності компетенційного спору між сторонами, а також беручи до уваги правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13.03.2019 у справі №820/3713/17, від 12.06.2019 у справі №9901/70/19, від 04.12.2019 у справі №826/6233/17, рішення суду першої інстанції в частині вирішення цієї позовної вимоги підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС.
Аналогічний підхід застосований також і Верховним Судом у постанові від 07.10.2020 по справі № 200/4659/17.
Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову в частині позовних вимог щодо встановлення відсутності компетенції (повноважень) відповідача.
У свою чергу, враховуючи, що відповідач в апеляційній скарзі не спростовує висновків суду першої інстанції в частині, що стосується неправомірності оскаржуваних наказів, то, як вже зазначалося, з урахуванням положень частини першої статті 308 КАС, колегія суддів рішення суду в цій частині не перевіряє.  
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині позовних вимог щодо встановлення відсутності компетенції (повноважень) відповідача, а провадження у цій частині закриттю.
Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 в частини встановлення відсутності компетенції (повноважень) Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП на проведення документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «Нива Переяславщини», за межами строків її проведення, визначених наказом від №116 11.10.2021 тобто з 08.12.2021 скасувати та в цій частині закрити провадження у справі.
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          І.В. Федотов

Суддя          А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 24.04.2023.