ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/6237/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2022 ( суддя першої інстанції Конишева О.В.) в адміністративній справі №280/6237/22 за позовом   ОСОБА_1  до  Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району,третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області   про  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якій позивач просить суд: 
визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському, які полягають у відмові виплати соціальної допомоги ОСОБА_1 за період з 06.06.1994 по 06.04.2012 в розмірі 289    713,00 (сума боргу);
визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському, які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів з порушення строків виплати соціальної допомоги, починаючи з 06.06.1994 по день фактичної виплати соціальної допомоги;
стягнути з бюджету України на користь ОСОБА_1 невиплачену соціальну виплату у розмірі 70 відсотків прожиткового мінімуму з 06 червня 1994 року по 06.05.2012 року включно в розмірі 289   713,00 (сума боргу) + 2 272 430,09 (інфляційне збільшення) + 183 805,04 (штрафні санкції) = 2 745 948,13 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з відмовою від батьківських прав на нього, знаходився на вихованні у відповідних дитячих комунальних установах. Відповідно до висновку про час настання інвалідності №4 від 02.06.2021, виданого Комунальною установою "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Запорізької обласної ради, встановлено, що медико-соціальна експертна комісія (МСЕК) вважає, що громадянин ОСОБА_1 визнається інвалідом третьої групи по зору з дитинства. Проте, лише у 2014 році було встановлено інвалідність. Позивач зазначає, що  чинними положеннями пункту 1 підпункту 1.16 розділу X, пункту 2 підпункту 2.12 розділу XI, пункту 2 підпункту 2.2, пункту 2 підпункту 2.4 та пункту 2 підпункту 2.12 розділу XI, пункту 3 підпункту 3.13 розділу XI Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років затвердженого новим наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 8 листопада 2001 року № 454/471/516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2001 року № 1073/6264 (в подальшому за текстом - Наказ № 454/471/516) вбачається, оскільки назви захворювань та патологічних станів, які дають право на отримання соціальної пенсії зазначеному Наказу №454/471/516 на строк до досягнення 18-літнього віку присутні у позивача з народження, отже позивач мав та має право отримати державну соціальну допомогу, яку не отримав своєчасно.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2022 в задоволені позову відмовлено.
Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. 
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема не досліджено те питання, що позивач має право на отримання державної соціальної допомоги, а органом, який призначає та виплачує таку допомогу безпідставно відмовлено у отримані такої допомоги за спірний період.
У відзиві третя особа просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач отримував державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства III групи в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району з 08.09.2014. 
Допомога позивачу була призначена з дня звернення за її призначенням, а саме з 08.09.2014 згідно ст.9 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю".
Допомога призначена на термін встановлення інвалідності згідно довідки МСЕК серії АВ №0287664 по 30.09.2016. 
У зв`язку зі зміною місця проживання з 22.02.2016 позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району, як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства II групи.
У зв`язку зі зміною позивачем прізвища, ім`я та по батькові на " ОСОБА_1 " при переогляді було встановлено II групу по зору як особі з інвалідністю із дитинства з 11.12.2019 до 01.01.2023.
13.06.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою в якій просив:
надати розгорнуту інформацію про розмір та порядок виплати належної йому допомоги як інваліду з народження за минулий час у розмірі 70% від прожиткового мінімуму з урахуванням виплатити разом з компенсацією за несвоєчасність її виплати, а саме: із сумою інфляційних витрат, пені та 3% річних на суму боргу, що накопилась від моменту порушених прав     станом на 13.06.2021;
в межах існуючих повноважень відновити права шляхом виплати державної соціальної допомоги як особі з інвалідності з дитинства ІІ групи, за період з 06.06.1994 по 06.04.2012 (з 1 року народження до 18 років включно) у розмірі 70% прожиткового мінімуму в сумі 356    374,20тгрн з урахуванням виплатити разом з компенсацією за несвоєчасність її виплати, а саме: із сумою інфляційних витрат, пені та 3% річних на суму боргу за період (з 06.06.1994 по 06.04.2012) від суми заборгованості 356    374,20грн, яка є станом на 13.06.2021;
про результат рішення, позивач просив проінформувати його за електроною адресою e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб та строки, визначені законодавством.
Не отримавши відповіді на своє звернення, позивач 08.11.2021 звернувся до відповідача з запитом, в порядку статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та в порядку ст.5 Закону України "Про інформацію", який було отримано Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району засобами електронної пошти 08.11.2021.
Не отримавши відповіді, позивач 08.11.2021 знов звернувся до відповідача із запитом в порядку статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", в якому просив надати наступну інформацію та належним чином завірені копії документів, а саме: копію листа-відповіді щодо результату розгляду заяви від 13.06.2021; розгорнуту інформацію у формі довідки про розмір та порядок виплати належної допомоги як інваліду з народження за минулий час у розмірі 70% від прожиткового мінімуму з урахуванням виплатити разом з компенсацією за несвоєчасність її виплати, а саме: із сумою інфляційних витрат та 3% річних на суму боргу, що накопилась від моменту порушення прав позивача, з народження в період з 06.06.1994 по 06.04.2012 (з 1 року народження до 18 років включно) станом на 25.07.2021. 
У зв`язку з не отримання відповіді на свої запити позивач звернувся з позовом до суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду  від 28.01.2022 по справі №280/11206/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.06.2021. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 від 08.11.2021. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району розглянути належним чином заяву про повернення державної соціальної допомоги за минулий час від 13.06.2021 та надати вичерпну, наявну інформацію відносно можливості/неможливості нарахування ОСОБА_1 допомоги як інваліду з народження за минулий час, а саме з 06.06.1994 по 06.04.2012. Зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2021 у термін не більше одного місяця від дня набрання рішенням законної сили. Направити відповідь за електронною адресою e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
На виконання рішення суду від 28.01.2022 по справі №280/11206/21 відповідач листом від 22.02.2022 № 05-07/1069 повідомив позивача, що призначення державної соціальної допомоги проведено спеціалістами управління згідно норм чинного законодавства. Згідно нормативних актів перерахунків за минулий час не передбачено. Враховуючи вищезазначене, здійснити перерахунок допомоги за період з 06.06.1994 по 06.04.2012 немає законних підстав.
У зв`язку з чим позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" від 16 листопада 2000 року №2109-III (далі - Закон №2109-III) відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.
Відповідно до  статті 1 Закону №2109-ІІІ право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.
Статтею 4 Закону №2109-ІІІ  передбачено, що державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.
У відповідності до приписів ст.6 Закону №2109-III виплата державної соціальної допомоги зупиняється у випадку пропуску строку переогляду особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, а в разі визнання знову особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення, але не більш як за один місяць.
Якщо строк переогляду пропущено з поважної причини, виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення виплати, але не більш як за 3 роки, за умови, що за цей період її визнано особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю. При цьому, якщо при переогляді особи з інвалідністю з дитинства переведено до іншої групи інвалідності (вищої або нижчої), то державна соціальна допомога за зазначений період виплачується за попередньою групою.
У разі припинення виплати державної соціальної допомоги внаслідок нез`явлення на переогляд без поважних причин, при наступному визнанні особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, виплата цієї допомоги поновлюється з дня встановлення інвалідності або визнання дитиною з інвалідністю.
Положеннями статті 9  Закону №2109-ІІІ  встановлено, що державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства або на дітей з інвалідністю віком до 18 років призначається місцевою державною адміністрацією, з дня звернення за її призначенням.
Згідно положень статті 10  Закону №2109-ІІІ  державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об`єднаннями зв`язку за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або батьків, усиновителів, яким призначена допомога на дітей з інвалідністю. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання. Виплата державної соціальної допомоги провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені місцевою державною адміністрацією строки.
Частиною третьою статті 14  Закону №2109-ІІІ  встановлено, що при зміні одержувачем державної соціальної допомоги місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідною місцевою державною адміністрацією за новим місцем проживання. Виплата державної соціальної допомоги продовжується з того часу, з якого вона була припинена за попереднім місцем проживання.
Водночас, відповідно до частини першої статті 12  Закону №2109-ІІІ  суми державної соціальної допомоги, призначені, але не витребувані своєчасно одержувачем без поважних причин, виплачуються за минулий час не більш як за 12 місяців перед зверненням за її одержанням.
Згідно частини 2 статті 12  Закону №2109-ІІІ  суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум особою з інвалідністю чи її офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування особи з інвалідністю на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об`єктивні обставини, коли особа з інвалідністю чи її батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.
Матеріали справи свідчать про те, що, позивач з 08.09.2014 отримував державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства III групи в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, згідно ст.9 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю". Допомога позивачу була призначена з дня звернення за її призначенням. Допомога призначена на термін встановлення інвалідності згідно довідки МСЕК серії АВ №0287664 по 30.09.2016. 
У зв`язку зі зміною місця проживання з 22.02.2016 позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району, як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства II групи.
У зв`язку зі зміною позивачем прізвища, ім`я та по батькові на " ОСОБА_1 " при переогляді було встановлено II групу по зору як особі з інвалідністю з дитинства з 11.12.2019 до 01.01.2023, відповідно до довідки МСЕК серії 12ААБ №260822 (а.с.42).
При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивачем не доведено вини органу, який призначає або виплачує зазначену соціальну допомогу, натомість підтверджено ті обставини, що звернення до відповідача відбулося саме з 08.09.2014.
Підстави припинення і відновлення виплати державної соціальної допомоги визначені у ст.14 Закону №2109-III.
Виплата у повному розмірі державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства в разі влаштування їх до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.
У разі влаштування дитини з інвалідністю віком до 18 років до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання виплата державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю у повному розмірі відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.
При зміні одержувачем державної соціальної допомоги місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідною місцевою державною адміністрацією за новим місцем проживання. Виплата державної соціальної допомоги продовжується з того часу, з якого вона була припинена за попереднім місцем проживання.
Матеріалами справи встановлено,  що рішенням Комунарівського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2007 по справі № 2-895/07 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_4 ( на даний час " ОСОБА_1 "). Та згідно зазначеного рішення суду було надано дитині статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. З того моменту позивач перебував на утриманні в комунальній установі "Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини "Сонечко", а тому були відсутні підстави для призначення відповідної допомоги до моменту зняття з повного державного утримання.
Обставин протиправної бездіяльності Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо не виплати позивачу соціальної допомоги по інвалідності у період з 06.06.1994 по 06.04.2012  колегія суддів не вбачає та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки первинно позивачу було призначено зазначену допомогу з 08.09.2014, тобто саме з дня звернення за її призначенням, а чинним законодавством не передбачено повернення державної соціальної допомоги за минулий час, якщо така допомога не була призначена, у зв`язку з тим, що особа не зверталась за її призначенням, отже позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
За таких обставин колегія суддів не вбачає підтверджень наведеним позивачем аргументам в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надано оцінку кожному доводу позивача, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
          Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
          Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2022 в адміністративній справі №280/6237/22 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.
          Повне судове рішення складено 12 квітня  2023 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва