ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 червня 2023 року 	м.Суми	

Справа №950/2529/22 
Номер провадження 22-ц/816/819/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 

сторони: 
позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 27 березня 2023 року в складі судді Стеценка В.А., ухваленого в м. Лебедині, -

                                                                  в с т а н о в и в :

13 грудня 2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК УСГ») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення різниці між сумою страхового відшкодування, сплаченого за договором № 28-0197-00108 від 11 січня 2021 року, та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом № АР4799615, в розмірі 35806 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач є винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками якої був пошкоджений автомобіль «Ford», державний номер НОМЕР_1 , належний Товариству з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» (далі - ТОВ «Тедіс Україна»), який уклав з позивачем договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0197-00108 від 11 січня 2021 року.08 липня 2021 року ТОВ «Тедіс Україна» звернулося до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 84 235 грн, з яких позивач відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту виплатив 82985 грн, а 27 серпня 2021 року звернувся до страхової компанії відповідача - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату (страхового) відшкодування за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АР4799615, за яким страхова компанія відповідача здійснила виплату в розмірі 47179 грн, яка не покриває суму виплати за договором добровільного страхування №28-0197-00108 від 11 січня 2021 року. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача різницю невідшкодованої суми, яка складається з 34306 грн вартості невідшкодованого відновлювального ремонту та 1500 грн франшизи.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 27 березня 2023 року позов ПрАТ «СК УСГ» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК УСГ» 1500 грн сплаченого страхового відшкодування, а також 103,95 грн судового збору.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ПрАТ «СК УСГ», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що страховик винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу, а різницю між реальними збитками та відновлювальним ремонтом на підставі ст. 1194 ЦК України має відшкодовувати винна у дорожньо-транспортній пригоді особа. Відтак, саме відповідач у даній справі має відшкодовувати позивачу частину вартості відновлювального ремонту.
Рішення суду в частині задоволених вимог про стягнення 1500 грн сплаченого страхового відшкодування позивачем не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Василець С.О. просить залишити скаргу без задоволення, рішення суду - без змін. При цьому погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що у даній справі обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. На думку представника відповідача, позивач взагалі не мав права заявляти регресний позов з підстав, передбачених ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає безпідставним посилання позивача на постанову Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 922/1436/17, сторонами у якій були страхові компанії. Наголошує на тому, що сума страхового відшкодування за полісом становить 130000 грн, тобто є значно більшою за суму завданих збитків.
На підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Лебединського районного суду Сумської області від 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 06 липня 2021 року у м. Лебедині за участю автомобіля «АЗЛК», державний номер НОМЕР_2 під його керуванням та автомобіля «Ford», державний номер НОМЕР_1 , належного ТОВ «Тедіс Україна», а провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП (а.с. 10-11).
Станом на 06 липня 2021 року діяв укладений між ПрАТ «СК УСГ» та ТОВ «Тедіс Україна» договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0197-00108 від 11 січня 2021 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля «Ford», державний номер НОМЕР_1 (а.с. 3, 4-8, 9).
08 липня 2021 року ТОВ «Тедіс Україна» звернулося до ПрАТ «СК УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, яка була розглянута, а пошкодження автомобіля потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було визнано страховим випадком (а.с. 13).
Станом на 06 липня 2021 року цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «Москвич 2140» («АЗЛК»), державний номер НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР4799615. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн, розмір франшизи - 1500 грн (а.с. 22, 38, 50).
12 липня 2021 року складено Акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) автомобіля «Ford», державний номер НОМЕР_1 (а.с. 15-16).
17 серпня 2021 року ПрАТ «СК УСГ» склало страховий акт № ДККА-76584, за яким розмір страхового відшкодування склав 82985 грн (а.с. 18), розрахунок суми страхового відшкодування склав 82985 грн, а вартість відновлювального ремонту, тобто матеріального збитку згідно з умовами договору страхування - 84235 грн (а.с. 19).
19 серпня 2021 року ПрАТ «СК УСГ» сплатило ТОВ «Тедіс Україна» 82985 грн (а.с. 20).
27 серпня 2021 року ПрАТ «СК УСГ» звернулось до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування у розмірі 82985 грн (а.с. 14)
02 грудня 2021 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило страхове відшкодування на користь ПрАТ «СК УСГ» 47179 грн (а.с. 21).
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення 34306 грн страхового відшкодування вартості відновлювального ремонту, суд першої інстанції встановив, що страхова компанія відповідача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу визначила вартість відновлювального ремонту в розмірі 48679 грн та взявши до уваги що розмір франшизи ОСОБА_1 становить 1500 грн, здійснила виплату позивачу 47179 грн, що не покриває суму виплати за договором № 28-0197-00108 від 11 січня 2021 року.
Суд взяв до уваги доводи сторони відповідача в тій частині, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В цьому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, оскільки вони ґрунтуються на вимогах ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з тим, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності та вимогам ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
В той же час, суд не взяв до уваги доводи позивача виходячи з тих мотивів, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Суд послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Таким чином, на думку суду, покладення у спірних правовідносинах на страхувальника (винну особу) обов`язку з відшкодування шкоди, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а тому суд відмовив у стягненні 34306 грн страхового відшкодування вартості відновлювального ремонту.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частин 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
При цьому згідно з положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
За змістом ч. 1 ст. 28, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Таким чином, обов`язком страховика є відшкодування витрат потерпілого, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у межах страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема і у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, неодноразово наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у п. 86 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц).
Ураховуючи, що позивач, як страховик потерпілої особи, здійснив виплату страхового відшкодування на підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» від 11 січня 2021 року № 28-0197-00108, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обов`язок щодо відшкодування відповідної частини шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у відповідача не виник, а наявні законні підстави для стягнення суми страхового відшкодування з страховика відповідача - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в порядку суброгації, оскільки загальна сума завданих збитків (82985 грн) не перевищує ліміту страхового відшкодування (130000 грн).
З урахуванням викладеного вище доводи апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду суду першої інстанції та який надав їм належну правову оцінку та обґрунтовано їх спростував, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення в частині відмови у задоволенні позову. Підстав для зміни чи скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                                      п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення, а рішення Лебединського районного суду Сумської області від 27 березня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   О. І. Собина