КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/11426/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7947/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
15 травня 2023 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року у складі судді Луценко О.М.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 , який  проживає у АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , який проживає у АДРЕСА_1   про стягнення грошових коштів.
 
Вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі не виконують зобов`язання, передбачені  укладеними між ним та кожним із них окремо договорами позики.
 
Зокрема, ОСОБА_3 не повертає позику, у сумі  30 000 євро згідно договору від  21.07.2020, а ОСОБА_2 - грошові кошти, у сумі 50 000 євро, отримані ним на підставі договору позики від 21.07.2020.
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.03.2023 за заявою позивача закрито провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_3 .
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.03.2023 справу № 756/11426/22 передано до Малиновського районного суду м. Одеси на підставі того, що провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито, а відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до того ж суду.
 
Вказує, що суд першої інстанції, перевіривши відповідність поданої позовної заяви на відповідність вимог цивільного процесуального законодавства, зокрема, щодо додержанням правил підсудності, відкривши провадження у справі, прийняв її до свого провадження.
 
Зазначає, що єдиною правовою підставою для передачі даної справи на розгляд до іншого суду може бути зміна у складі відповідачів, внаслідок чого справа стане належною до виключної підсудності іншого суду.Проте в даній справі предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики, а зміна у складі відповідачів, що призвела до належності справи до виключної підсудності іншого суду не була підставою для передачі справи на розгляд до іншого суду в даній справі.
 
Також зазначено, що передаючи справу на розгляд суду за підсудністю, визначеною зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, суд керувався положеннями частини 1 статті 27 ЦПК України проте без врахування передбаченої частиною 8 статті 28 ЦПК України підсудності справи за вибором позивача. У такому випадку передача справи на розгляд суду за місцем проживання відповідача могла мати місце лише у разі згоди на це позивача. Проте в заяві від 21.03.2023 року про відмову від позову в частині, що стосується вимог до ОСОБА_3 , позивач просив продовжити провадження у даній справі в частині вимог, що стосується  ОСОБА_2 в судовому засіданні від 23.03.2023 категорично заперечував проти передачі справи на розгляд до іншого суду. В свою чергу зміст оскаржуваної ухвали не містить відомостей, що під час обговорення даного питання позивач погодився на передачу справи на розгляд до іншого суду.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Згідно з п. 9 ч.1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
 
За частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Проте, зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.
 
Направляючи справу за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси суд першої інстанції суд керувався положеннями частини 1 статті 27 ЦПК України.
 
Проте, колегія суддів  з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може.
 
Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
 
За змістом пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
 
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
 
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
 
Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
 
Передаючи справу на розгляд за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси, районний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.
 
Разом з тим, таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
 
Приписами ч. 2 ст. 31 ЦПК України встановлено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.
 
Отже, ч. 2 ст. 31 ЦПК України забороняє передачу справи на розгляд іншого суду, якщо справа була прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності.
 
Встановлено, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року перевіривши відповідність поданої позовної заяви на відповідність вимог цивільного процесуального законодавства, зокрема, щодо додержанням правил підсудності, суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання.
 
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз`яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.
 
Разом з тим, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном або спорів, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти (згідно положень ст. 30 ЦПК України).
 
У даній справі предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики, що виключає правові підстави направлення справи до іншого суду за виключною підсудністю.
 
Таким чином районний суд приймаючи до провадження позов, заявлений до двох різних  фізичних осіб про стягнення заборгованості за  окремими договорами позики, в тому числі й за вимогами  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  місцем проживання якого  зазначено АДРЕСА_1 , що територіально не відноситься до Оболонського району м.Києва,  не роз`єднав позовні вимоги та відкрив провадження у відповідності до ч. 1 ст. 27 ЦПК України зазначивши, що справа підсудна Оболонському районному суду м. Києва.
 
Згідно  положень частини 3 статті 2 ЦПК України, основними засадами цивільного судочинства, поміж інших, є верховенство права та  розумність строків розгляду справи судом.
 
За таких обставин,  коли районний суд неправильно витлумачив зміст положень ч.2 ст.31 ЦПК України й застосував закон, який не підлягає застосуванню, колегія суддів вважає поспішними, необґрунтованими висновки суду про непідсудність справи  Оболонському районному суду міста Києва та передачу спору на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси  за територіальною юрисдикцією.
 
 Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 
Отже, допущені районним судом під час розгляду справи порушення норм процесуального права  призвели до постановлення необґрунтованої ухвали.
 
З огляду на викладене, оскаржувана ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду. 
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж  суду.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:

Судді: