ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3611/23 Справа № 201/5420/21  Категорія 50 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про стягнення переплати за послуги опалення, неустойку за прострочку наданих послуг та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради надаються житлово-комунальні послуги на підставі укладеного договору № 8 «Про надання послуг з управління багатоквартирним будинком» від 29 грудня 2017 року. 
Зазначає, що в перелік зазначених послуг з управління багатоповерховим будинком входить обслуговування системи опалення. З початку опалювального сезону 2019 року в його квартирі не працювало теплопостачання санвузла, зокрема висушувач рушників через скупчення повітря. У зв`язку з чим, 04 листопада 2019 року звернувся до КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради зі скаргою, на яку 17 листопада 2019 року отримав відповідь за вих № 395 про проведене налаштування централізованої системи опалення. 
Вказує, що після неодноразових телефонних звернень 09 січня 2020 року за вих № 9 він повторно подав скаргу на відсутність опалення з проханням направити представника для складання акту - претензії про відсутність опалення з початку опалювального сезону.
10 січня 2020 року представники КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради провели розвоздушення системи та опалення з`явилося, на підтвердження чого, того ж дня складено відповідний акт. 11 листопада 2020 року за вих. № 9 було надано відповідь на скаргу. Таким чином, з 04 листопада 2019 року по 10 січня 2020 року було зафіксовано відсутність опалення, що порушує «Правила надання послуг центрального опалення, подачі холодної та гарячої води та водовідведення».
У зв`язку з порушенням КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради виконання зобов`язання, позивач просив провести перерахунок сплачених ним коштів, та стягнути з КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради 1 615 грн. цієї переплати у зв`язку з перервою в наданні послуг теплопостачання, та стягнути неустойку за прострочку з надання послуг у розмірі 1 485 грн. 
Також вважає, що діями КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 570 000 грн., та яку просить суд стягнути на його користь.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з КП «Жилсервіс–2» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 суму переплати за послуги опалення у розмірі 1 615 грн та неустойку за прострочку наданих послуг у розмірі 1 485 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки з повідомлення про неналежне надання послуг із теплопостачання, яке відповідачем не спростовано, вбачається порушення прав позивача, як споживача вищезазначених послуг, у зв`язку з чим є підстави для здійснення перерахунку за послуги із централізованого теплопостачання. Залишаючи без задоволення позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належним чином не доведено факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань. 
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду в частині залишених без задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, проігнорував положення ст. 82 ЦПК України та не прийняв до уваги обставини, що встановлені рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2021 року у справі №201/5419/21, зокрема, порушення відповідачем умов договору про надання зазначених у позові послуг за інший тимчасовий відрізок часу.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині залишених без задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 41).
З початку опалювального сезону 2019 року в квартирі позивача не працювало теплопостачання санвузла (не працював висушувач рушників) через скупчення повітря, з цього приводу, останній звернувся зі скаргою від 04 листопада 2019 року до КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради.
17 листопада 2019 року відповідачем надано відповідь на звернення та повідомлено, що 13 листопада 2019 року було проведено наладку центрального опалення та на даний час система центрального опалення знаходиться в робочому стані, та подається згідно температурного графіку.
09 січня 2020 року позивачем було повторно направлено скаргу відповідачу стосовно відсутності опалення в його санвузлі (не працював висушувач рушників) через скупчення повітря.
10 січня 2020 року було складено акт про те, що 10 січня 2020 року по вул. Жуковського 39/41 було отримано доступ до квартири АДРЕСА_2 , оскільки це сама висока точка для видалення повітряних пробок з систем труб центрального опалення, після чого в квартирі, в тому числі й позивача у висушувачі рушників з`явилося тепло.
11 січня 2020 року відповідачем надано відповідь на звернення позивача від 09 січня 2020 року до якого долучено акт від 10 січня 2020 року.
10 грудня 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок оплати за опалювальний сезон 2019 року, оскільки в період з 04 листопада 2019 року по 10 січня 2020 року в нього було відсутнє тепло в санвузлі, що підтверджується актом від 10 січня 2020 року. З посиланням на п. 5 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 1.9 Правил і ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач стверджував, що має право на зменшення розміру плати за тепло постачання через його зменшення або надання в меншому об`ємі. Однак відповіді на дану заяву так і не отримав.
Залишаючи без задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань.
Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.
Факт відсутності теплопостачання санвузла з причин незадовільного стану внутрішньо будинкових систем опалення встановлений, і належними та допустимими доказами відповідачем не спростований, після усунення недоліків у вигляді видалення повітряних пробок з систем труб центрального опалення, стан опалення покращився, відтак відповідальним за неякісні послуги слід вважати КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, яке належним чином не виконало свій обов`язок з надання комунальних послуг. 
Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом — моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
У пунктах 48-50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг».
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи, що КП «Жилсервіс–2» Дніпровської міської ради за спірний період часу, зокрема до усунення недоліків зобов`язаний був встановити причину та вжити заходів для забезпечення виконання належним чином послуг, підтримувати систему опалювання у задовільному стані, слід вважати, що позивачем доведено факт завдання моральної шкоди, а її розмір складає, з урахуванням вимог розумності і справедливості 500 грн. 
За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі помилкового рішення в оскарженій частині, а тому останнє підлягає скасуванню з постановлянням нового судового рішення в оскарженій частині про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 362 грн.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2023 року в частині залишених без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. 
Стягнути з комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.
Стягнути з комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 1 362 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова