Постанова
Іменем України
 
06 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 707/2921/19
провадження № 61-4606св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2021 року у складі судді Тептюка Є. П. та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Вініченка Б. Б., Сіренка Ю. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про стягнення грошових коштів, пені та моральної шкоди.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 09 липня 2018 року вона сплатила ФОП ОСОБА_2 аванс за виготовлення дверних блоків у розмірі 40 000,00 грн. Після отримання авансу представники                                        ФОП ОСОБА_2 здійснили обміри в домоволодінні, для якого необхідно було виготовити та встановити дверні блоки, а 14 січня 2019 року вона сплатила за дверні блоки ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 39 000,00 грн.
Таким чином, всього ФОП ОСОБА_2 отримав від неї за дверні блоки грошові кошти у розмірі 79 000,00 грн.
17 січня 2019 року представниками ФОП ОСОБА_2 було встановлено у домоволодінні на АДРЕСА_1 дверні блоки, однак було виявлено, що вони неналежної якості, оскільки не відповідають дверним отворам та мають дефекти фарбування.
21 січня 2019 року вона звернулася до ФОП ОСОБА_2 із вимогою щодо усунення виявлених недоліків, а у разі неможливості їх усунення просила повернути їй грошові кошти. Однак цю вимогу представники ФОП ОСОБА_2 безпідставно не прийняли.
25 січня 2019 року вона повторно звернулася до ФОП ОСОБА_2 з вимогою щодо усунення виявлених недоліків, а у разі неможливості їх усунення повернення їй грошових коштів у розмірі 79 000,00 грн. Однак цю заяву                             ФОП ОСОБА_2 також відмовився приймати, у зв`язку з чим 28 січня 2019 року вона викликала поліцію та зафіксувала відмову.
28 січня 2019 року вона направила до ФОП ОСОБА_2 заяву-претензію рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яка 04 лютого 2019 року отримана ФОП ОСОБА_2 . Однак вимоги, висловлені в заяві-претензії, ним не виконано.
Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області за її зверненням від 13 лютого 2019 року здійснило перевірку обставин, вкладених у претензії до ФОП ОСОБА_2 , склало акт, видало припис суб`єкту господарювання, відібрало в нього пояснення.
Відповідно до висновку 61/19 буд. експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 15 листопада 2019 року судовим експертом Гнатоком В. Г., дверні блоки, які були придбані у ФОП ОСОБА_2 та встановлені його представниками, є неналежної якості, тому повинні бути замінені на інші, а у разі неможливості відповідної заміни продавець повинен повернути кошти покупцю.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , посилаючись на статті 678, 680,                708-710, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закон України «Про захист прав споживачів», з урахування заяви про збільшення позовних вимог, просила суд: стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 79 000,00 грн, пеню в розмірі 630 420,00 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 79 000,00 грн.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 79 000,00 грн.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ФОП ОСОБА_2 у порушення вимог, визначених Національним стандартом України ДСТУ Б В.2.6-99:2009 «Конструкції будинків і споруд. Блоки дверні дерев`яні», виготовив дверні блоки за розмірами, не передбаченими цими стандартом, та в порушення вимог статті 868 ЦК України належним чином не надав цю інформацію ОСОБА_1 . 
Посилання відповідача, на те, що нестандартні розміри дверних блоків узгоджувалися із замовником, суд до уваги не приймає, оскільки на таблиці із зазначеними розмірами відсутній підпис замовника, а інших належних та допустимих доказів відповідач не надав.
З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, які свідчать про порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором та вимог чинного законодавства України в частині виготовлення дверних блоків належної якості, які були виготовлені з істотними недоліками, що не усунуті відповідачем у добровільному порядку та не можуть бути усунуті у визначені чинним законодавством строки, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині повернення коштів у розмірі 79 000,00 грн, сплачених позивачем за товар неналежної якості, що містить істотні недоліки, підлягають задоволенню.
Посилання позивача, як на недолік дверей, їх неякісне лакування, суд до уваги не прийняв, оскільки ця обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засідання. Як на доказ указаної обставини позивач послалася на висновок № 61/19 буд. експертного будівельно-технічного дослідження від 15 листопада 2019 року, однак цей висновок суд вважав неналежним доказом, оскільки під час його виконання експерт використовував будівельні нормативні документи, які були нечинні на час виникнення спірних правовідносин, зокрема Державний стандарт ГОСТ 6629-88 «Двері дерев`яні внутрішні для житлових та громадських будівель. Типи та конструкції».
Суд також погодився з тим, що з відповідача підлягає стягненню неустойка, разом з тим, прийняв до уваги, що розмір неустойки визначений позивачем більше ніж у сім разів перевищує розмір збитків, тому дійшов висновку про зменшення розміру неустойки до суми вартості товару, зокрема до 79 000,00 грн.
Однак у справі не встановлено обставин, з якими закон пов`язує право на відшкодування моральної шкоди, тому суд не вбачав підстав для задоволення позовної вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року апеляційну скаргу представника ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишено без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2021 року залишено без змін.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано зазначив, що розміри дверних блоків не відповідають нормам Національного стандарту України ДСТУ                     Б В.2.6-99:2009 «Конструкції будинків і споруд. Блоки дверні дерев`яні», а доказів на підтвердження узгодження з позивачем нестандартних розмірів відповідачем не надано.
Також у зв`язку із незгодою підрядника усунути недоліки виконаної роботи в строки, визначені чинним законодавством України, позивач має право на стягнення неустойки. При цьому, зменшення неустойки з 630 420,00 грн до 79 000,00 грн відповідає вимогам частини третьої статті 551 ЦК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У травні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                                ФОП ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 686/8534/17, а також зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з необґрунтовано відхиленим клопотанням щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та не дослідженням зібраних у справі доказів (пункти 1 та 4 частини другої статті 389, пункти 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що ОСОБА_1 протягом трьох років користується виробами (дверима) і жодного разу не виявляла бажання про добровільне повернення виробу, тому не може вимагати повернення грошових коштів за ці вироби.
Також судами першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи для встановлення чи дійсно були у виробі (дверях) істотні недоліки з вини виробника. Отже матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо неналежної якості товару (дверей).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.
У липні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали
Фактичні обставини справи, встановлені судами
09 липня 2018 року ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_2 аванс за виготовлення дверного блоку в розмірі 40 000,00 грн, що підтверджує товарний чек № 09/07 (т. 1, а. с. 8).
Представники ФОП ОСОБА_2 здійснили обміри в домоволодінні АДРЕСА_1 , в якому необхідно було виготовити та встановити дверні блоки.
14 січня 2019 року ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 39 000,00 грн за дверні блоки, що підтверджує товарний чек № 14/01 (т. 1, а. с. 8).
Таким чином, всього ФОП ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 за дверні блоки грошові кошти у розмірі 79 000,00 грн.
У січні 2019 року працівниками ФОП ОСОБА_2 в будинку ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 встановлені дверні блоки. Однак під час їх встановлення ОСОБА_1 висловила претензію щодо розмірів дверей.
25 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 із заявою-претензією щодо усунення недоліки, а у разі неможливості їх усунення повернення грошових коштів у розмірі 79 000,00 грн. 04 лютого 2019 року     ФОП ОСОБА_2 отримав зазначену заяву-претензію, що підтверджує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1, а. с. 9).
13 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області із скаргою щодо протиправних дії ФОП ОСОБА_2 під час виконання замовлення на виготовлення та встановлення дверних блоків (т. 1, а. с. 10, 11).
Відповідно до листа Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області від 03 травня 2019 року № О-57/1775 Управлінням захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області на підставі листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про надання погодження на проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2 , в межах наданих повноважень, проведено позапланову перевірку ФОП ОСОБА_2 . За результатами перевірки згідно з частинами сьомою, восьмою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» складено акт та видано припис про виконання якого суб`єкта господарювання зобов`язано проінформувати у встановлений термін. На виконання припису ФОП ОСОБА_2 надав пояснення (а. с. 13, 14, 110-119).
Згідно з висновком 61/19/буд. експертного будівель-технічного дослідження, складеного 15 листопада 2019 року судовим експертом Гнатоком В. Г., в житловому будинку АДРЕСА_1 були змінені блоки дверних отворів на дерев`яні фільончасті. 
В дверному міжкімнатному отворі між приміщеннями вітальні та житлової кімнати в житловому будинку АДРЕСА_1 був встановлений дерев`яний блок. Відстані між зовнішніми поверхнями дверного блоку та межами дверного отвору становлять: відстань від лівого краю дверного отвору до лівої зовнішньої поверхні дверного блоку - 40 мм; відстань від правого краю дверного отвору до правої зовнішньої поверхні дверного блоку - 30 мм. Це є порушенням вимог пункту 6.4.3 Національного стандарту України ДСТУ-Н Б В.2.6-146:2010 «Конструкції будинків і споруд. Настанова щодо проектування і влаштування вікон та дверей, затвердженого наказом Мінрегіон України від 15 листопада 2010 року № 444 щодо мінімального розміру зазору між краями дверних отворів та зовнішніми поверхнями дверних блоків по всьому периметру та обов`язкового повідомлення замовника ОСОБА_1 про значні зазори.
Ширина вищезазначеного дверного міжкімнатного блоку в житловому будинку АДРЕСА_1 не відповідає вимогам пункту 4.1.7 Національного стандарту України ДСТУ Б В.2.6-99:2009 «Конструкції будинків і споруд. Блоки двері дерев`яні. Загальні технічні умови» та пункту 1.4 Державного стандарту ГОСТ 6629-88 «Двері дерев`яні внутрішні для житлових та господарських будівель. Типи та конструкції», тобто не відповідає модульним розмірам: ширина блоку повинна бути 870 мм.
В дверному прольоті дверного блоку, змонтованого в санвузлі житлового будинку АДРЕСА_1 , мають місце дефекти: застосування при виготовленні дверних полотен, дверних блоків, деталей із деревини різних порід в одному виробі, що є порушенням                пункту 5.4.2 Національного стандарту України ДСТУ Б В.2.6-99:2009 «Конструкції будинків і споруд. Блоки дверні дерев`яні. Загальні технічні умови»; наявність дефектів фарбування (нерівномірне фарбування) дверних полотен (т. 1, а. с. 15-21).
Відповідно до таблиць з розмірами дверних блоків, виготовлених                           ФОП ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_1 , наданих суду                                     ФОП ОСОБА_2 , на замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_2 виготовив сім дверних блоків та одну арочну конструкцію. Розміри дверних блоків наступні: вход - висота 2130 ширина 850; кухня - висота 2130 ширина 820;              сп-1 - висота 2130 ширина 820; сп-2 - висота 2130 ширина 930; су - висота 2010 ширина 660; кухня 2 - висота 2040 ширина 660; чулан - висота 2040 ширина 660. На цій таблиці відсутні підписи замовника ОСОБА_1 , щодо узгодження даних розмірів дверних блоків (т. 1, а. с. 239, 240).
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ФОП ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржувалося до суду апеляційної інстанції, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не переглядається в касаційному порядку.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 525 ЦК України).
З урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин та аналізу наведених норм законодавства вбачається, що між ОСОБА_1 та                    ФОП ОСОБА_2 виникли договірні зобов`язання щодо виготовлення та встановлення дверних блоків у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно з частиною першою статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2012 року у справі № 23/236 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц (провадження № 14-84цс18), обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) закон покладає саме на замовника.
Згідно з частинами першою-третьою статті 858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
Відповідно до частини третьої статті 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Згідно з частинами другою-четвертою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:
1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;
2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);
3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;
4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;
5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.
Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Пунктом 12 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, не спростовано матеріалами справи та відповідачем те, що ОСОБА_1 сплатила                       ФОП ОСОБА_2 79 000,00 грн за виготовлення та встановлення дверних блоків у житловому будинку АДРЕСА_1 .
У січні 2019 року працівниками ФОП ОСОБА_2 в будинку ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 встановлені дверні блоки.
Однак під час їх встановлення ОСОБА_1 висловила претензію щодо розмірів дверей.
25 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 із заявою-претензією щодо усунення недоліки, а у разі неможливості їх усунення повернення грошових коштів у розмірі 79 000,00 грн. 04 лютого 2019 року                    ФОП ОСОБА_2 отримав зазначену заяву-претензію, що підтверджує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1, а. с. 9).
Допущені ФОП ОСОБА_2 недоліки, під час виконання замовлення ОСОБА_1 , є істотними. Однак ніяких дій ФОП ОСОБА_2 щодо претензій ОСОБА_1 не вчинено.
Приймаючи від позивача завдання щодо виконання роботи за нестандартними параметрами, відповідач несе обов`язок з доказування отримання ним такого завдання від позивача.
За відсутності доказів узгодження з позивачем розмірів дверних блоків, що відрізняються від тих, що визначені Національним стандартом України ДСТУ Б В.2.6-99:2009, саме відповідач відповідає за виконання роботи неналежної якості.
Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції про те, що відповідач не довів погодження з замовником розмірів дверних блоків, які відрізняються від тих, що затверджені нормами Національного стандарту України ДСТУ Б В.2.6-99:2009 «Конструкції будинків і споруд. Блоки дверні дерев`яні».
Також у зв`язку із незгодою підрядника усунути недоліки виконаної роботи в строки, визначені чинним законодавством України, позивач має право на стягнення неустойки.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
При цьому, зменшення неустойки з 630 420,00 грн до 79 000,00 грн відповідає вимогам частини третьої статті 551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні судової будівельно-технічної експертизи, а суд апеляційної інстанції не звернув на це увагу, спростовуються матеріалами справи та висновком суду першої інстанції, оскільки матеріали цієї справи не містять доказів щодо визнання висновку № 61/19/буд. експертного будівель-технічного дослідження, складеного 15 листопада 2019 року судовим експертом Гнатоком В. Г., неповним або неясним.
Також колегія суддів Верховного Суду не приймає до уваги доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновку щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 686/8534/17, на які заявник посилалася у касаційній скарзі, оскільки вони є необґрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій не суперечать зазначеному висновку Верховного Суду.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження                           № 14-446цс18)).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 403, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                      С. Ф. Хопта
 
       Є. В. Синельников
 
       В. В. Шипович