ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/9913/22	Головуючий у 1-й інстанції Ромазана В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/496/23 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Дідух М.Є. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/9913/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, постановлену суддею Ромазаном В.В., -
                          В С Т А Н О В И В:                                                                           
       У квітні 2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2023 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до набрання законної сили судовим рішенням, яке буде прийняте у справі №607/15916/21 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 квітня 2023 року та постановити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд помилково зупинив провадження у даній справі, оскільки відповідно до ч.3 ст.210 ЦПК України провадження у справі на стадії розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених п.п.1-3 ч.1 ст.251 та п.п.1-3 ч.1 ст.252 ЦПК України. 
       Вважає, що правовою підставою для зупинення провадження у справі суд визначив п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.         
       Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом термін не поступив.                
       Скаржник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 15.05.2023 року надіслав на електронну адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутності. 
       Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи не подали.
       Враховуючи вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає неявку учасників у судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
       Судом встановлено, що предметом розгляду цієї справи є вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
       Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває на розгляді кримінальне провадження №12012210180000089 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України (справа №607/15916/21), та може бути прийнято процесуальне рішення, яке вплине на підстави заявлених позовних вимог - може виключити повністю чи частково задоволення позову, оскільки можуть бути вирішені питання винуватості чи невинуватості ОСОБА_1 у настанні дорожньо-транспротної пригоди.
       Зупиняючи провадження у даній справі, суд керувався п. 6 ч. 1ст. 251 ЦПК України.
       Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
       Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини(факти),які є предметом судового розгляду (ст. 251 ч.1 п.6 ЦПК України).
       Обов`язковою підставою для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є встановлення судом факту протиправності дії заподіювача шкоди. До подібних висновків дійшов ВС України у постанові від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14.
       Частиною 2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких – і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки. 
       Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається.        
       Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.
       Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
       Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що на підставі положень п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зупиняє провадження у справі лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов`язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження. Зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
       Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України №6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.
       Визначаючи наявність підстав, передбачених нормами ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті шість частини першоїстатті 251 ЦПК України, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
       Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
       Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
       Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       З огляду на викладене, відсутність рішення за результатами розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_1 не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
       Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №544/858/19.
       На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність судового рішення в кримінальному провадженні, яким встановлена вина водія у вчиненні ДТП, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дородньо-транспортної пригоди. 
       Крім того, зупиняючи провадження у справі, суд не зазначив, в чому полягає об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої.
       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що рішення Тернопільського міськрайонного суду за результатами розгляду справи №607/15916/21, буде мати суттєве значення для вирішення спору між сторонами у даній справі.
       Суд не зазначив в оскаржуваній ухвалі, що наявні в матеріалах справи докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
       Суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України, на наведені вище норми закону та обставини справи належної уваги не звернув, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у даній справі відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.
       Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України).
       Згідно п.4 ч.1ст.379 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо останній порушив норми матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
       Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у даній справі з підстав п. 6 ч. 1ст. 251 ЦПК України, порушив норми процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Керуючись ст.ст.251, 376, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                      П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
       Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 квітня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

       Повний текст постанови складено 03 липня 2023 року.

Головуюча                                                                         Дикун С.І.        
        
Судді:                                                                         Храпак Н.М.        

                                                                                Костів О.З.