ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 р. 	Справа № 520/12484/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 21.03.23  по справі № 520/12484/22
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі також – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області;
- стягнути на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі № 520/9286/19 недоплачену компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у сумі 18319,80 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 3 січня 2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року провадження у справі закрито.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу від 21 березня 2023 року та направити справу для подальшого розгляду судом першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилається на п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, якою передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Однак при цьому суд першої інстанції не з`ясував, у чому полягає предмет спору у справі № 520/12484/22, помилково дійшовши висновку, що він той самий і з тих самих підстав, як і у справі № 520/9286/19, що не відповідає фактичним обставинам справи.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі № 520/9286/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159, а саме: державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за період з 01.11.2011 по 30.11.2012 на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 520/3901/19. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 520/7721/2020 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у невиплаті залишку нарахованої заборгованості за рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі № 820/3674/18 та від 07 листопада 2018 року у справі № 520/8877/18 і від 01 липня 2019 року у справі № 520/3901/19 та від 17 жовтня 2019 року у справі № 520/9286/19; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити за рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі № 820/3674/18 та від 07 листопада 2018 року у справі № 520/8877/18 і від 01 липня 2019 року у справі № 520/3901/19 та від 17 жовтня 2019 року у справі № 520/9286/19 залишок нарахованої заборгованості без застосування Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року за № 649.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській від 17.03.2021, № 2000-0202-8/39232 позивачу повідомлено, що у справі № 520/9286/19 нараховано компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в розмірі 22818,28 грн, яка виплачуватиметься у межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.11.2022 за № 2000-0202-8/81312 позивачу повідомлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 520/9286/19 нарахована на поточений банківській рахунок сума компенсації 4498,48 грн, дата виплати 9 число.
Також судом установлено, що у справі № 520/9286/19 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до суду скеровано подання про зміну способу і порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду, на підставі якого видано виконавчий лист № 520/9286/19 від 09.12.2019 щодо стягнення відповідно до витребуваної довідки з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області невиплаченої заборгованості на користь стягувача - ОСОБА_1 .
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року № 520/9286/19 подання залишено без задоволення, з тих підстав, що заявником не надано будь-яких належних доказів, які б вказували про ускладнення або неможливість виконання судового рішення; заява стосується не зміни способу і порядку виконання судового рішення, а фактично пов`язана із зміною суті резолютивної частини рішення суду, оскільки з неї випливає наявність нових позовних вимог, які не були заявлені позивачем під час розгляду справи; заявником не надано доказів, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі № 520/9286/19 боржником не буде виконане.
Посилаючись на те, що офіційно відповідачем не спростований та не відкликаний Лист начальника Головного управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області - Ачкасова В. від 17.03.2021 за № 2000-0202-8/39232 у справі № 520/9286/19, де компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії зазначена в сумі 22818,28 грн, тобто вказана більша, ніж фактично виплачена, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Закриваючи провадження у справі № 520/12484/22, суд першої інстанції, беручи до уваги те, що спірні відносини виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення від 17.10.2019 у справі № 520/9286/19 в частині виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. за № 159, а саме: державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за період з 01.11.2011 по 30.11.2012 на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 520/3901/19, а отже позивач фактично не погоджується з діями (бездіяльністю) відповідача щодо виконання судового рішення і обраний спосіб захисту - шляхом визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, фактично направлений на виконання рішення у справі № 520/9286/19, дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, якщо особа вважає, що рішення суду виконано не в повному обсязі, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
За приписами частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Аналіз зазначених норм свідчить, що є такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Отже процесуальним законом установлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
У постановах від 17.04.2019 (справа № 355/1648/15-а), від 12.05.2020 (справа № 815/2252/16), від 16.12.2021 (справа № 170/167/17) Верховний Суд дійшов висновку, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, встановленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Отже спір між сторонами виник на стадії виконання судового рішення.
Колегія суддів, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшла висновку, що спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із тим, що позивач не погоджується із розміром суми компенсації, нарахованої на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 520/3901/19 у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення суду від 17.10.2019 у справі № 520/9286/19 в частині виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Водночас позивач у своїй позовній заяві безпосередньо зазначає, що передумовою звернення до суду у цій справі є неналежне виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі № 520/9286/19, яке набрало законної сили.
Отже обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі № 520/9286/19.
Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що у даному випадку між сторонами не виникло нового спору. Спірні правовідносини могли розглядатися судом у справі № 520/9286/19 на стадії його виконання в порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не в порядку позовного провадження. 
Якщо позивач уважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі № 295/13613/16, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а, а також в постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 522/5265/17, від 24.09.2020 у справі № 640/15623/19.
Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції уважає за необхідне зауважити на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2019 Харківським окружним адміністративним судом по адміністративній справі № 520/9286/19 було видано виконавчий лист.
Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу зазначених вище законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та стягнення на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі № 520/9286/19 недоплаченої компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у сумі 18319,80 грн не можуть бути розглянуті як за правилами адміністративного судочинства, так і не підлягають розгляду в судовому порядку в цілому, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі,  якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Отже суд першої інстанції, дійшовши правомірного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, помилково закрив провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, а не на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 червня 2023 року у справі № 815/1332/18. 
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, сформованих у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі, однак уважає, що суд першої інстанції, ухваливши по суті правильне рішення, неправильно застосував норми процесуального права.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно із частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на те, що неправильне застосування норм процесуального права не призвело до ухвалення неправильного судового рішення судом першої інстанцій по суті розгляду справи, вказане судове рішення суду першої інстанції слід змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 по справі № 520/12484/22 - змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 по справі № 520/12484/22 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк