ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року 
м. Київ
справа №140/2667/19
адміністративне провадження № К/9901/5356/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                 Єзерова А.А., Кравчука В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Волинської обласної спілки споживчих товариств на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 (головуючий суддя: Валюх В.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 (головуючий суддя: Шавель Р.М., судді: Улицький В.З., Кузьмич С.М.) у справі №140/2667/19 за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області Адамчука Руслана Євгенійовича, третя особа: Луцька міська рада про визнання протиправним і скасування рішення про внесення змін (виправлень) до запису, зобов`язання вчинити певні дії,   
У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У вересні 2019 року Волинська обласна спілка споживчих товариств (далі - (Волинська облспоживспілка або позивач) звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області Адамчука Руслана Євгенійовича (далі - державний реєстратор або відповідач), третя особа: Луцька міська рада, у якому просила:
визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської обл. Адамчука Р.Є. від 21.08.2019 про внесення змін (виправлень) до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 31974776, яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено зміни про зменшення дії строку договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер: 0710100000:11:050:0006), а саме: строк дії 1 рік до 11.06.2020 змінено на: строк дії 1 рік до 27.08.2019;
зобов`язати державного реєстратора внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування рішення про внесення змін (виправлень) від 21.08.2019 до запису № 31974776.
Волинський окружний адміністративний суд рішенням від 04.11.2019, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020, у задоволенні позову відмовив.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нову постанову про задоволення позову.
IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Верховного Суду від 16.03.2020 відкрито касаційне провадження у справі.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 03.05.2023 справу прийнято до провадження і призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.02.2009 між Луцькою міською радою (орендодавець) та Волинською облспоживспілкою (орендар) було укладено договір оренди землі, зареєстрований у Волинській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» 17.07.2009р. за № 040907700397, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення (землі житлової та громадської забудови), яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, на вул. Глушець, 1, кадастровий номер: 0710100000:11:050:0006.
Згідно із пунктом 8 цього договору, строк його дії визначений до 31.12.2009. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
На підставі зазначеного, строк дії договору оренди неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод, зокрема, 01.11.2017 було укладено додаткову угоду № 3 про поновлення договору оренди землі, зареєстровану 10.11.2017, відповідно до якої поновлено договір оренди землі строком на 1 (один) рік з дати закінчення договору оренди землі (до 27.08.2018).
З огляду на те, що сторони в позасудовому порядку не дійшли згоди щодо продовження терміну дії Договору, позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною, визнання недійсним та скасування рішення.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 14.11.2018 у справі №903/616/18 задоволено позов Волинської облспоживспілки, визнано недійсним і скасовано рішення Луцької міськради від 29.08.2018 № 46/3; визнано поновленим договір оренди землі від 18.02.2009, укладений між Луцькою міськрадою та Волинською облспоживспілкою та зареєстрований у Державному реєстрі земель 17.07.2009 за № 040907700397, строком на 10 років; визнано укладеною додаткову угоду № 4 про поновлення договору оренди землі від 18.02.2009 у редакції, наведеній у резолютивній частині рішення, зокрема за змістом пункту 7 договір укладено на 10 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідно до пункту 37 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та державної реєстрації права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначена додаткова угода є невід`ємною частиною договору та набуває чинності після її підписання сторонами та державної реєстрації права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 рішення Господарського суду Волинської області від 14.11.2018 у справі №903/616/18 в частині строку дії договору оренди землі від 18.02.2009 змінено та ухвалено, що цей договір поновлено строком на 1 рік. 
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованого 12.06.2019 індексний номер 170272409, Волинською облспоживспілкою на підставі судових рішень у справі №903/616/18 право оренди земельної ділянки площею 2,2125 га кадастровий номер 0710100000:11:050:0006 для обслуговування ринку «Центральний» зареєстровано 12.06.2019, строк дії 1 рік до 11.06.2020.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 09.09.2019 №180290973, згідно із записом про інше речове право № 31974776, дата та час державної реєстрації: 12.06.2019 14:22:52, державним реєстратором Адамчуком Р.Є. на підставі постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019, рішення господарського суду Волинської області від 14.11.2018 № 903/616/18 зареєстроване право оренди земельної ділянки строком дії 1 рік до 11.06.2020. 
Проте 21.08.2019 о 14:23:23 до запису про інше речове право № 31974776, за заявою Луцької міськради, внесено виправлення, відповідно до якого строк дії речового права «1 рік до 11.06.2020» змінено на « 1 рік до 27.08.2019».
Також судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.09.2019 Луцька міська рада прийняла рішення № 62/2 «Про припинення Волинській облспоживспілці договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний» на вул. Глушець, 1 (площею 2,2125 га)», пунктом 1 якого вирішила договір оренди землі, укладений між Луцькою міською радою та Волинською ОССТ, зареєстрований у Державному реєстрі земель 17.07.2009 за № 040907700397, поновлений додатковими угодами та судовим рішенням, вважати припиненим у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, а пунктом 2 доручено юридичному департаменту Луцької міської ради подати документи на проведення державної реєстрації припинення права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 0710100000:11:050:0006 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Вважаючи реєстраційні дії з внесення змін до запису про строк дії речового права незаконними, позивач звернувся із цим позовом до суду.
ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН
На обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що дії відповідача щодо внесення змін до запису про строк дії речового права є незаконними, оскільки договір є поновленим до 11.06.2020, а відповідач порушив порядок внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передбачений статтею 26 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (внесення виправлень до Реєстру та зменшення строку дії Договору здійснено без відповідного рішення суду) та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (не зазначено жодної інформації про підставу для зміни відомостей та заяву, на підставі якої вносяться зміни).
Відповідач позов не визнав. Наполягає, що при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з номером 47327198 була допущена технічна помилка внаслідок неврахування повного тексту постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 у справі № 803/616/18, що стосується початку перебігу строку дії додаткової угоди. Згідно із повідомленням Луцької міської ради про виправлення технічної помилки, відповідач прийняв рішення за номером 48335654 від 21.08.2019 і такі реєстраційні дії вчинені відповідно до Закону №1952-IV та Порядку № 1127.
В поданих до суду письмових поясненнях, третя особа заперечила проти позову з тих підстав, що спірний Договір оренди необхідно вважати поновленим до 27.08.2019, а відповідач діяв правомірно виправивши помилку, яку допустив при здійсненні реєстраційних дій.
V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуване рішення №48335654 від 21.08.2019 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідає вимогам статті 26 Закону № 1952-IV, оскільки прийняте за заявою належного суб`єкта, тобто, власника (орендодавця) земельної ділянки з кадастровим номером 0710100000:11:050:0006 - Луцької міської ради, та у зв`язку із виявленням технічної помилки в записах Державного реєстру прав в частині зазначення строку, до якого діє договір оренди землі від 18.02.2009, поновлений рішенням Господарського суду Волинської області від 14.11.2018 та постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 у справі №903/616/18 строком на 1 рік.
VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
Касаційна скарга позивача обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Скаржник стверджує, що внесення змін до запису про строк дії договору оренди відбулося з грубим порушенням вимог національного законодавства, що призвело до порушення законних прав орендаря. Зазначає, що у договорі оренди землі від 18.02.2009, у редакції додатковї угоди № 4, визначено, що договір укладено на 1 рік і він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та державної реєстрації права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Будь-яких обставин того, що у договорі оренди землі від 18.02.2009, у редакції додатковї угоди № 4, передбачено інші умови стосовно строку дії договору судами встановлено не було, як і не було встановлено, що зазначений договір визнано недійсним у передбаченому законом порядку. Отже, первісне рішення відповідача із визначеним права оренди земельної ділянки площею 2,2125 га кадастровий номер 0710100000:11:050:0006 для обслуговування ринку «Центральний» зареєстровано 12.06.2019, строком дії 1 рік до 11.06.2020 є правильним.
Додатково скаржник до відома подав постанову Верховного Суду від 26.08.2020, прийняту у господарській справі №903/723/19, про оскарження рішення Луцької міськради від 05.09.2019 № 62/2 «Про припинення Волинській облспоживспілці договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний» на вул. Глушець, 1 (площею 2,2125 га)».
Третя особа подала відзив на касаційну скаргу, у якому з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а скаргу без задоволення. Стверджує, що державний реєстратор шляхом виправлення помилки привів запис у відповідність до вимог чинного законодавства.
Відповідач процесуальним правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористався.
VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права та дійшов таких висновків.
Відповідно до   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».
Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, Верховний Суд виходить з такого.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному:
«Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Натомість приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин».
На даний час існує усталена практика Великої Палати Верховного Суду у спорах про скасування дій та рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав на майно, ініційованих особою, яка не була заявником щодо оскаржуваних реєстраційних дій та рішень. Зокрема, правова позиція про те, що такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства в залежності від суб`єктного складу, була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 04.12.2018 у справі №915/1377/17, від 29.01.2019 у справі № 813/1321/17, від 02.04.2019 у справі №137/1842/16-а та інших.
Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржуваних ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорене рішення, здійснено оспорений запис.
Натомість, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17).
Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не враховувати запропонований підхід під час вирішення цієї справи.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що заявником оскаржуваних реєстраційних дій виступала Луцька міськрада.
Отже спір у цій справі не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про строк дії речового права позивача, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем.
Ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме - є спором позивача та третьої особи щодо тривалості права оренди на земельну ділянку.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у справі №903/723/19 про оскарження рішення Луцької міськради від 05.09.2019 № 62/2 «Про припинення Волинській облспоживспілці договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний» на вул. Глушець, 1 (площею 2,2125 га)» направляючи справу на новий розгляд констатував, що вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій належним чином не встановили характер спірних правовідносин, а також обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та не дослідили зібрані у справі докази, зокрема, помилково пославшись на умови додаткової угоди від 01.11.2017 № 3 про внесення змін до договору оренди землі від 18.02.2009, укладеного між сторонами у справі, стосовно строку дії договору (1 рік з дати закінчення договору оренди землі (до 27.08.2018), взагалі не дослідили та не надали жодної правової оцінки умовам договору оренди землі від 18.02.2009 у редакції додатковї угоди № 4, яка визнана укладеною за рішенням суду у справі № 903/616/18 та за умовами якої договір викладено у новій редакції, у тому числі щодо строку дії договору, прав та обов`язків сторін, а відтак не встановили строк дії договору оренди з урахуванням внесених змін, отже, дійшли передчасного висновку про закінчення строку дії договору на час прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування та наявність підстав для припинення договору. Обмежившись посиланням у судових рішеннях на те, що дії державного реєстратора з внесення виправлення до запису про інше речове право, відповідно до якого строк дії речового права « 1 рік до 11.06.2020» змінено на « 1 рік до 27.08.2019», не було визнано протиправними у встановленому порядку, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки таким діям державного реєстратора, а також обставинам того, чи не було порушено права Волинської облспоживспілки як орендаря спірної земельної ділянки, у тому числі його переважне право на поновлення цього договору оренди на новий строк, що передбачено як умовами договору так і положеннями чинного законодавства, та можливості реалізації орендарем такого права з огляду на порядок повідомлення орендарем орендодавця про намір продовжити дію договору не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, внесення державним реєстратором відповідних виправлень до запису про інше речове право   21.08.2019   та відсутності у матеріалах справи будь-яких повідомлень на адресу позивача про такі зміни.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням   господарської діяльності   (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо   права власності   чи іншого речового права на майно (рухоме   та   нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або)   фізичні особи - підприємці.
З огляду на суб`єктний склад учасників даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.
Колегія суддів не оцінює інші доводи, викладені позивачем у касаційній скарзі, оскільки порушення правил юрисдикційної підсудності є обов`язковою підставою для скасування судових рішень у справі, незалежно від доводів касаційної скарги.
За нормами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За змістом пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і закрити провадження у справі.
Частиною першою статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю (.....) і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на наведене,   Верховний Суд дійшов висновку про скасування постановлених у справі судових рішень із закриттям провадження в адміністративній справі.
Керуючись статтями 238, 345, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Волинської обласної спілки споживчих товариств задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 у справі №140/2667/19 скасувати, а провадження у справі - закрити.
Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до господарської юрисдикції, та що він вправі протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                              С. М. Чиркін
                                                                                                       А. А. Єзеров
                                                                                                       В. М. Кравчук