УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2023 року
м. Київ
справа №497/1900/22
провадження № 51-3335ск23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Болградського районного суду Одеської області від 28 листопада 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 травня 2023 року щодо 
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградне Болградського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Болградського районного суду Одеської області від 28 листопада 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 травня 2022 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Судовими рішеннями встановлено, що 14 липня 2022 року приблизно о 20:30  ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, по АДРЕСА_2 в ході сварки зі своєю дружиною ОСОБА_4 наніс їй один удар ножем в ділянку живота, чим спричинив останній тяжке тілесне ушкодження.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення й звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На обґрунтування касаційних вимог потерпіла вказує, що судами в повній мірі не враховано даних про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується, поведінку ОСОБА_4 , яка сама спровокувала конфлікт та просила не позбавляти волі засудженого.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому, він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Посилання в касаційній скарзі потерпілої на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
В ході призначення покарання  ОСОБА_5 суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер, ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, тяжкість скоєного засудженим правопорушення, особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, немає судимостей.
Судом враховано обставини, які пом`якшують покарання засудженого, а саме визнання вини, співпрацю з органом досудового розслідування, позицію потерпілої, яка пробачила його та просила не призначати покарання у виді позбавлення волі. Обставинами, що обтяжують покарання, визнано вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя та особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Також судом першої інстанції було взято до уваги негативну характеристику засудженого, згідно з якою останній негативно характеризується, зловживає алкогольними напоями, влаштовує конфлікти з родиною та сусідами, часто б`є дружину, є нервовим і неврівноваженим.
З урахуванням конкретних обставин справи, наведених даних про особу засудженого, його негативну характеристику, а такожобставин, що пом?якшують та обтяжують покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання в мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, з чим вмотивовано погодився й суд апеляційної інстанції.
Колегія суддів вважає, що покарання у цьому розмірі є достатнім для виправлення засудженого.
Крім того, Суд звертає увагу, що доводи касаційної скарги потерпілої аналогічні за змістом тим, які були наведені нею та засудженим в апеляційних скаргах та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, за результатами розгляду якої визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим підстав немає.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Таким чином, враховуючи, що в касаційній скарзі потерпілої відсутнє таке обґрунтування необхідності застосування до ОСОБА_5 ст. 75 КК, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненим злочином, колегія суддів вважає, що призначене покарання не порушує загальних засад його призначення, встановлених КК, та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості і не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування. У зв`язку з цим колегія суддів не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість.
На думку колегії суддів касаційного суду, місцевий та апеляційний суди обґрунтовано визнали недоцільним застосування до засудженого положень ст. 75 КК, оскільки його виправлення можливе лише за умови ізоляції від суспільства.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на вирок Болградського районного суду Одеської області від 28 листопада 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 травня 2023 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                           ОСОБА_3