ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 р.	Справа № 520/4454/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Токар А.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 19.09.22 по справі №520/4454/22
          за позовом    Комунального підприємства "Харківводоканал"  
          до    Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків                   
          про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 13.08.2021р. №015135000405,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2022 року   Комунального підприємства “Харківводоканал” (далі – КП “Харківводоканал”, позивач)  звернулося до суду з адміністративним позовом до   Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Північного МУ ДПС ВПП, відповідач), в якому просило суд:
- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення -  рішення від 13.08.2021 №015135000405
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 частково задоволено адміністративний позов.
Визнано протиправними та скасовано у повному обсязі податкове повідомлення - рішення МУ ДПС по роботі з великими платниками податків від 13.08.2021 №015135000405.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що Північним МУ ДПС ВПП проведено камеральну перевірку КП “Харківводоканал” з питання своєчасності сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.05.2021 по  30.06.2021 за результатами якої складено акт №248/35-00-04-05-06/03361715 від 12.07.2021. Зазначив, що вказаним актом встановлено несвоєчасну сплату КП “Харківводоканал” узгоджених сум грошових зобов`язань.
Відповідач зазначив, що судом першої інстанції не враховано вимоги чинного податкового законодавства про наявність у позивача, як платника податків, беззаперечного обов`язку здійснити у встановлені строки сплату узгоджених податкових зобов`язань, при цьому, за несвоєчасну сплату таких зобов`язань законодавством передбачена відповідальність платника податків.
Крім цього зазначив, що позивач ні разу не декларував відшкодування або від`ємне значення. Податкові зобов`язання (отримання від покупців за надання послуг грошей, які сплачені разом з ПДВ) були більше ніж податковий кредит (сплачено підприємством постачальникам за отримання придбаних товарів/послуг).
Звернув увагу суду на те, що фінансовий результат підприємства стосується податку на прибуток підприємства і не має ніякого відношення до податку на додану вартість.
Апелянт зазначив, що не є належним доказом наявний сертифікат про наявність форс-мажорних обставин, оскільки ч. 2 ст .14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” від 02.12.1997 №671/97-ВР визначено вичерпний перелік форс-мажорних обставин, що підтверджується сертифікатами. Крім того, сертифікат №6300-20-0019 складено з порушенням причинно-наслідкового зв`язку між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань.
На думку апелянта  економічна  необґрунтованість тарифів на послуги з центрального водопостачання та водовідведення і несвоєчасна та не в повному обсязі компенсація Державного бюджету різниці в тарифах, не дає права підприємству  несвоєчасно сплачувати  узгоджені суми грошових зобов`язань з ПДВ та здійснювати перекладання своїх обов`язків щодо сплати податків на іншу особу. Наявність умисності в діях позивача щодо несвоєчасної сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ, що слугувало підставою для застосування п.124.3 ст. 124 Податкового кодексу (далі - ПК України) при винесенні  оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 13.08.2021, є на думку апелянта підставою для скасування  рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2022.
Представником позивача подано відзив, в якому він просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 без змін.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, зазначає наступне.
Судовим розглядом були встановлені наступні обставини.
КП “Харківводоканал” є платником податку на додану вартість та знаходиться на обліку у Північного МУ ДПС ВПП.
20.03.2018 заявником до податкового органу подана податкова декларація з ПДВ за лютий 2018, де зазначена сума податку до сплати у розмірі – 7 020 983,00 грн.
Граничний строк оплати цих грошових зобов`язань припадав на 30.03.2018.
20.04.2018 заявником до податкового органу подана податкова декларація з ПДВ за березень 2018 рік, де зазначена сума податку до сплати у розмірі – 6 262 110,00 грн.
Граничний строк оплати цих грошових зобов`язань припадав на 30.04.2018.
Фактично оплата частини узгоджених шляхом подання перелічених документів обов`язкової податкової звітності (декларацій) податкових зобов`язань з ПДВ у розмірі 10 638 553,69 грн була проведена у період 07.05.2021 - 30.06.2021.
12.07.2021 відповідачем проведена камеральна перевірка заявника з питання дотримання вимог п.57.1 ст. 57 ПК України стосовно своєчасності оплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ за період 01.05.2021-30.06.2021.
Результати проведеної перевірки оформлені актом від 12.07.2021 №48/35-00-04-05-06/03361715 (далі - Акт).
Згідно змісту Акту контролюючий орган зазначив про вчинення позивачем податкового правопорушення, а саме: п.57.1 ст.57 ПК України  в частині оплати поза межами 90 календарних днів 10 638 553,69 грн податкових зобов`язань з ПДВ, самостійно узгоджених платником податків у податкових деклараціях з ПДВ лютого-березня 2018 року.
13.08.2021 із посиланням на Акт контролюючим органом було винесено податкове повідомлення - рішення №015135000405 від 13.08.2021 про нарахування у порядку п.124.3 ст.124 ПК України  5 319 276,85 грн штрафу.
          Позивач вважаючи свої права порушені звернувся до суду з даним позовом.
          Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з правомірності заявлених позовних вимог в частини скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Щодо  позовних вимог про визнання незаконним податкового повідомлення-рішення контролюючого органу, то суд першої інстанції зазначив про те, що даний спосіб  не може бути застосований до випадку оскарження правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень. З урахуванням приписів ч.2  ст.9 КАС України  суд вийшов за межі позову і застосував спосіб захисту, сформульований у резолютивній частині даного судового акту.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.
Частиною 2  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до підпунктів  21.1.1,  21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України  посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися  Конституції України  та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій
За приписами пункту  54.1 статті 54 ПК України  крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту  57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до підпункту  14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України  грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Згідно з п. 203.1 ст.203 ПК України  податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Отже, у спірних правовідносинах суми ПДВ за податковою декларацію лютого 2018 року підлягали сплаті до 30.03.2018.
Строк у 90 календарних днів від 30.03.2018 збіг - 30.06.2018.
Суми ПДВ за податковою декларацію березня 2018 року підлягали сплаті до 30.04.2018.
Строк у 90 календарних днів від 30.04.2018 збіг - 30.07.2018.
Законом України від 16.01.2020 №466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон №466) визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктами 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2-124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 ст. 125-1 ПК України, є встановлення контролюючими органами вини особи.
Податковим правопорушенням, за приписами п. 109.1 ст.109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
При цьому ПК України не містить визначення поняття "вина", однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 статті 112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Крім того, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 ПК України є:
- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;
- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчинені податкового правопорушення.
Отже, ПК України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.
Згідно з п. 109.3 ст. 109 ПК України, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 ПК України.
В інших випадках, визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.3 ст. 124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Під час  судового розгляду встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення була встановлена несвоєчасна сплата позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ, проте умисності дій відповідачем не встановлено. Акти камеральних перевірок не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм п. 57.1 ст. 57 ПК України та необхідності застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених п. 124.3 ст. 124 ПК України.
Жодних доказів умисності несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ Північним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків до суду не надано.
Крім того, колегія суддів не вбачає можливим встановлення в межах камеральної перевірки обставин, що свідчать про умисність діянь платника податків. Адже згідно з пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.
Відповідно до свого Статуту (п. 3.1. р. З, п.п. 4.2.1, 4.2.2 п. 4.2 р. 4), КП “Харківводоканал” надає життєзабезпечуючі послуги споживачам з водопостачання та водовідведення, отже його діяльність підпадає під дію Законів України від 09.11.2017 №2189 “Про житлово-комунальні послуги” та від 10.01.2002 №2918 “Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення”. Вказані нормативні акти унормовують державне врегулювання відносин з надання житлово-комунальних послуг шляхом встановлення Національною комісією що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Порушення, за яке на позивача було накладено спірну штрафну санкцію відбулося у лютому - березні 2018 року. В цей період, затверджені НКРЕКП тарифи носили збитковий характер, що підтверджується Висновком комісійного експертного економічного дослідження від 17.12.2018 № 21 268/№ 27963.
Згідно Висновку комісійного експертного економічного дослідження від 17.12.2018 №21268/№27963 господарська діяльність КП «Харківводоканал» за період  з 01.01.2016 по 30.06.2018 внаслідок реалізації послуг з водопостачання та водовідведення за регульованими на державному рівні тарифами була збитковою. Наданими для дослідження документами підтверджується наявність збитків підприємства внаслідок реалізації послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2016 по 30.06.2018 за регульованими на державному рівні тарифами, в тому числі: за 2016 рік - в загальній сумі 246856,4 тис. грн, за 2017 рік - в загальній сумі 275744,4 тис. грн, 1 півріччя 2018 року - в загальній сумі 174883,3 тис. грн.
Обставина, на яку посилається апелянт, що  податкові декларації з податку на додану вартість за лютий-березень 2018 року мають позитивне значення (рядок 18 декларації) не спростовує факту здійснення позивачем збиткової діяльності, та з урахуванням перерахунку вказаних коштів виключно за цільовим призначенням (заробітна плата, МБРР, льготи та субсидії, цільове фінансування придбання ОЗ, цільове фінансування об`єктів капітального будівництва), не свідчить про наявність у КП «Харківводоканал» можливості виконати зобов`язання щодо сплати боргу.
Сертифікатом Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020 №44/63.01-6, яким засвідчено неможливість виконання КП «Харківводоканал» податкових зобов`язань зі сплати ПДВ в зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), а саме: бездіяльність органів державної влади в частині неприйняття нормативно-правового акту про визначення джерела для відшкодування різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та неперерахування виділених сум субвенцій; протиправні дії третіх осіб, які унеможливили виконання податкових зобов`язань підприємства з ПДВ у періодах, починаючи з січня 2017 по лютий 2020 у термін протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 статті 203 ПК України для подання податкової декларації.
З метою компенсації збитків житлово-комунального господарства внаслідок державного регулювання їх тарифів, державою запроваджено інститут субвенцій, за яким кошти з державного бюджету мають надаватися місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною  вартістю відповідних послуг та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування. Останні раз субвенцію КП «Харківводоканал» було надано Законом України «Про Державний бюджет України на 20127 рік». З виділених державою 123 015 395,73 грн позивач своєчасно отримав 48 247 167,36 грн. Кошти, що залишилися на рахунок  підприємства у 2018, 2019 році не надійшли.
Щодо посилання апелянта на те, що сертифікат Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020 №44/63.01-6 є неналежним доказом підтвердження форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає, що даний Сертифікат враховано судом  в сукупності з іншими обставина по справі, а не як самостійна підстава для  задоволення вимог позивача.
З урахуванням вище зазначених правових норм та обставин справи, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що  підприємство отримуючи  на рахунок суми з ПДВ, та маючи можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, щодо сплати задекларованої позитивної суми податку на додану вартість вчасно, умисно не вчинило дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів, зазначає, що наявність заборгованості держави перед платником податків з виплати сум субвенцій, призначених для покриття заборгованості з податку на додану вартість, бездіяльність Міністерства фінансів України, яка встановлена постановою Верховного Суду від 12.02.2019 по справі №820/1410/18 та наявності форс-мажорних обставин підтверджених свідчить про відсутність вини в діях КП “Харківводоканал” та наявність підстав для задоволення позовних вимог КП “Харківводоканал”. 
Посилання апелянта на те, що ним було правомірно визначено правопорушення згідно з нормами, що діяли на момент його вчинення, а притягнуто  КП «Харківводоканал» до відповідальності, згідно з нормами чинними на момент застосування штрафних санкцій ( п.124.3 ст. 124 ПК України) в редакції на момент притягнення до відповідальності та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції. Як слідує з положень  п. 124.2 та п.124.3 ст. 124 ПК України (в редакції чинній на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) передбачено новий склад податкового правопорушення, який не може бути застосовано до  відносин, які склалися до 01.01.2021. 
Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується  ст. 322 КАС України,  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до  ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої  статті 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року по справі №520/4454/22  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  18.05.2023