Постанова
Іменем України
 
10 травня 2023 року
місто Київ
 
справа № 592/5961/22
провадження № 61-11725св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Білоконь О. В., Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Сумська міська рада, Управління охорони здоров`я Сумської міської ради, Сумський міський голова Лисенко Олександр Миколайович, 
третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Сумської міської ради на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 вересня 2022 року, постановлену суддею Костенко В. Г., та постанову Сумського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року, ухвалену колегією суддів у складі Собини О. І., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.,
ВСТАНОВИВ:
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 05 вересня 2022 року звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради, Управління охорони здоров`я Сумської міської ради, міського голови м. Суми Лисенка О. М., третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради 
(далі - КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Сумської міської ради від 31 серпня 2022 року № 3066-МР «Про скасування наказу Відділу охорони здоров`я Сумської міської ради № 166-Адм «Про переведення ОСОБА_1 » (тут і далі - враховувати, що згідно з матеріалами справи наказ № 3066-МР датовано 22 серпня 2022 року) та поновити ОСОБА_1 на посаді директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 04 червня 1999 року безперервно працює на посаді головного лікаря, а після реорганізації - на посаді директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради. Оскаржуваним рішенням відповідач передбачив проведення заходів із заміщення посади, яку він обіймає, та у незаконний спосіб створив умови для його звільнення. 
Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив суд:
- зупинити дію рішення Сумської міської ради від 31 серпня 2022 року
№ 3066-МР «Про скасування наказу Відділу охорони здоров`я Сумської міської ради № 166-Адм «Про переведення ОСОБА_1 »;
- заборонити Сумській міській раді, посадовим особам Сумської міської ради та виконавчому органу Сумської міської ради, Управлінню охорони здоров`я Сумської міської ради, а також третім особам здійснювати дії, що стосуються предмета спору, а саме видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 із посади директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради; здійснювати заходи щодо врегулювання питання призначення керівника КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради, зокрема оголошувати та проводити конкурс на зайняття вакантної посади директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради;
- заборонити Сумській міській раді, посадовим особам Сумської міської ради та виконавчому органу Сумської міської ради, Управлінню охорони здоров`я Сумської міської ради, а також третім особам здійснювати дії щодо звернення до державних реєстраторів з приводу внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з приводу внесення запису про припинення повноважень ОСОБА_1 як директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради;
- заборонити міському голові м. Суми Лисенку О. М. приймати та підписувати розпорядження про звільнення ОСОБА_1 із посади директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради.
Вимоги заяви ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до нового судового спору щодо оскарження звільнення з посади, а вжиття заходів забезпечення позову не завдасть шкоди жодній особі, оскільки директор і надалі буде виконувати свої повноваження, як і виконував останній час, більше ніж 22 роки.
Стислий виклад змісту рішення суду першої інстанції
Ухвалою від 06 вересня 2022 року Ковпаківський районний суд м. Суми задовольнив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Суд зупинив дію рішення Сумської міської ради від 31 серпня 2022 року № 3066-МР «Про скасування наказу Відділу охорони здоров`я Сумської міської ради № 166-Адм «Про переведення ОСОБА_1 ».
Заборонив Сумській міській раді, посадовим особам Сумської міської ради та виконавчому органу Сумської міської ради, Управлінню охорони здоров`я Сумської міської ради, а також третім особам здійснювати дії, що стосуються предмета спору, а саме:
1) видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 із посади директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради;
2) здійснювати заходи щодо врегулювання питання призначення керівника КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради, зокрема оголошувати та проводити конкурс на зайняття вакантної посади директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради.
Заборонив Сумській міській раді, посадовим особам Сумської міської ради та виконавчому органу Сумської міської ради, Управлінню охорони здоров`я Сумської міської ради, а також третім особам здійснювати дії щодо звернення до державних реєстраторів з приводу внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з приводу внесення запису про припинення повноважень ОСОБА_1 як директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради.
Заборонив міському голові м. Суми Лисенку О. М. приймати та підписувати розпорядження про звільнення ОСОБА_1 із посади директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради.
Задовольняючи заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивач безперервно працює на займаній посаді, а відповідач прийняв оскаржуване рішення, яким фактично скасував наказ про призначення позивача та створив умови для звільнення його з роботи. Окрім того, відповідач створив умови для заміщення посади, яку обіймав позивач, шляхом проведення конкурсу. Тож між сторонами дійсно існує спір щодо захисту трудових прав ОСОБА_1 . Суд першої інстанції врахував, що при забезпеченні позову правовідносини між сторонами будуть збережені на попередніх умовах, які існували до виникнення спору, що забезпечить можливість виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Стислий виклад змісту рішення суду апеляційної інстанції
Постановою від 26 жовтня 2022 року Сумський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу Сумської міської ради, ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 вересня 2022 року змінив у частині викладення третього та четвертого абзаців резолютивної частини, виключивши заборону вчиняти зазначені дії для Сумської міської ради.
В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про потребу у вжитті заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Сумської міської ради від 31 серпня 2022 року № 3066-МР з метою запобігання негативним наслідкам у виді можливого невиконання або утруднення виконання рішення суду у майбутньому. На переконання колегії суддів, такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Водночас апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції в частині заборони Сумській міській раді здійснювати певні дії. Суд вважав, що зупинення дії оскаржуваного рішення міської ради буде достатнім для запобігання в майбутньому утрудненню чи невиконанню судового рішення в разі задоволення позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції вважав, що не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодо перегляду оскаржуваної ухвали суду в частині, що не стосується інтересів безпосередньо Сумської міської ради, оскільки, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, інші відповідачі у справі мали право на самостійне апеляційне оскарження ухвали суду або на приєднання до апеляційної скарги, але таким правом вони не скористалися, тому суд позбавлений можливості переглядати ухвалу суду першої інстанції в частині заборони вчиняти дії для Управління охорони здоров`я Сумської міської ради та міського голови м. Суми Лисенка О. М.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Сумська міська рада25 листопада 2022 року із використанням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 вересня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Сумська міська рада, наполягаючи на тому, що оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначила, що:
- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 761/39266/17 (провадження № 61-36887св18), відповідно до яких у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки так фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті;
- суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили усіх доказів та не встановили обставин, які мають значення для вирішення справи;
- суд апеляційної інстанції зробив висновок про обґрунтованість апеляційної скарги Сумської міської ради в частині заборони вчиняти певні дії міській раді, а стосовно інших відповідачів застосував принцип диспозитивності, проте не врахував приписи частини четвертої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надійшли.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою від 30 листопада 2022 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Сумської міської ради, а ухвалою від 08 травня 2023 року справу призначив до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки. 
Право, застосоване судом
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
У частині першій статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини друга, третя статті 150 ЦПК України).
Згідно з частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. 
Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання (частини шоста-восьма статті 153 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що під забезпеченням позову потрібно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Також у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зроблено правові висновки, згідно з якими умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
У справі, що переглядається, позов про визнання протиправним та скасування рішення Сумської міської ради від 31 серпня 2022 року № 3066-МР «Про скасування наказу Відділу охорони здоров`я Сумської міської ради № 166-Адм «Про переведення ОСОБА_1 » та поновлення на посаді директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради, ОСОБА_1 просив забезпечити шляхом:
- зупинення дії рішення Сумської міської ради від 31 серпня 2022 року
 № 3066-МР «Про скасування наказу Відділу охорони здоров`я Сумської міської ради № 166-Адм «Про переведення ОСОБА_1 »;
- заборони Сумській міській раді, посадовим особам Сумської міської ради та виконавчому органу Сумської міської ради, Управлінню охорони здоров`я Сумської міської ради, а також третім особам здійснювати дії, що стосуються предмета спору, а саме видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 із посади директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради; здійснювати заходи щодо врегулювання питання призначення керівника КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради, зокрема оголошувати та проводити конкурс на зайняття вакантної посади директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради;
- заборони Сумській міській раді, посадовим особам Сумської міської ради та виконавчому органу Сумської міської ради, Управлінню охорони здоров`я Сумської міської ради, а також третім особам здійснювати дії щодо звернення до державних реєстраторів з приводу внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з приводу внесення запису про припинення повноважень ОСОБА_1 як директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради;
- заборони міському голові м. Суми Лисенку О. М. приймати та підписувати розпорядження про звільнення ОСОБА_1 із посади директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради.
Суд першої інстанції задовольнив заяву про забезпечення позову у способи, запропоновані позивачем, зазначивши, що між сторонами дійсно існує спір щодо захисту трудових прав ОСОБА_1 , який безперервно працює на займаній посаді, проте відповідач прийняв оскаржуване рішення, яким фактично скасував наказ про призначення позивача та створив умови для звільнення його з роботи та для заміщення посади, яку обіймав позивач, шляхом проведення конкурсу.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного рішення Сумської міської ради від 31 серпня 
2022 року № 3066-МР з метою запобігання негативним наслідкам у виді можливого невиконання або утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Також суд виснував про співмірність цього заходу забезпечення позову із пред`явленими позовними вимогами. Водночас апеляційний суд вважав, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення міської ради буде достатнім, тому немає підстав для забезпечення позову шляхом встановлення заборони Сумській міській раді вчиняти інші дії, зазначені в заяві про забезпечення позову та ухвалі суду першої інстанції. Окрім цього, апеляційний суд, врахувавши принцип диспозитивності цивільного судочинства, виснував, що суд позбавлений можливості переглядати ухвалу суду першої інстанції в частині заборони вчиняти дії для Управління охорони здоров`я Сумської міської ради та міського голови м. Суми Лисенка О. М., які не скористалися правом на апеляційне оскарження ухвали про забезпечення позову.
Верховний Суд не погоджується з наведеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з таких підстав.
У касаційній скарзі Сумська міська рада посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 червня 2019 року у справі № 761/39266/17 (провадження № 61-36887св18).
У наведеній справі спір стосувався визнання недійсними пунктів контракту з директором державного підприємства, в яких передбачалася можливість звільнення керівника з посади за невиконання певних обов`язків. Позивач просив заборонити Міністерству аграрної політики та продовольства України та його посадовим особам вчиняти будь-які дії, що спрямовані на припинення трудових правовідносин, зокрема на розірвання трудового контракту з директором державного підприємства.
Верховний Суд у постанові від 16 червня 2019 року у справі № 761/39266/17 (провадження № 61-36887св18) зробив висновок про те, що у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки так фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті. З наведених підстав Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову в забезпеченні позову, оскільки заборона Міністерству аграрної політики та продовольства України, його посадовим особам вчиняти будь-які дії, що спрямовані на припинення трудових відносин, зокрема на розірвання трудового контракту, є фактичним вирішенням спору без розгляду справи по суті та суперечить вимогам процесуального права.
У справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували наведені висновки та приписи частини десятої статті 151 ЦПК України щодо неможливості вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню пред`явлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Забезпечивши позов про визнання протиправним та скасування рішення Сумської міської ради від 31 серпня 2022 року № 3066-МР «Про скасування наказу Відділу охорони здоров`я Сумської міської ради № 166-Адм «Про переведення ОСОБА_1 » та поновлення позивача на посаді директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради шляхом зупинення дії цього рішення, суди першої та апеляційної інстанцій фактично вирішили спір без розгляду справи по суті, що є порушенням вимог процесуального права.
В абзаці другому частини десятої статті 150 ЦПК України зазначено, що обмеження (мається на увазі вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог) не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».
Тобто фактично у справі, що переглядається, суди застосували заходи забезпечення позову, які визначені частиною десятою статті 150 ЦПК України та пов`язані із захистом прав викривачів. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовував позов тим, що оспорюване рішення Сумської міської ради від 31 серпня 2022 року № 3066-МР ухвалене у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».
Отже, підстав для застосування абзацу другого частини десятої статті 150 ЦПК України у цій справі не існує.
Застосування такого виду забезпечення позову, за змістом якого фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, суперечитиме меті процесуального інституту забезпечення позову та знівелює принципи цивільного процесуального законодавства, оскільки саме під час ухвалення рішення по суті спору суд вирішує такі питання, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи потрібно позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).
Позов не може бути забезпечений таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.
Відтак обраний позивачем спосіб забезпечення позову у виді зупинення дії рішення Сумської міської ради від 31 серпня 2022 року № 3066-МР «Про скасування наказу Відділу охорони здоров`я Сумської міської 
ради № 166-Адм «Про переведення ОСОБА_1 » є недопустимим згідно з абзацом першим частини десятої статті 150 ЦПК України, оскільки таке забезпечення приведе до фактичного вирішення позову шляхом його задоволення без розгляду справи по суті.
З огляду на те, що наведений спосіб забезпечення позову не може бути застосований судом, оскільки є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, проте спір не вирішується по суті, немає підстав для застосування інших похідних засобів забезпечення позову у виді заборони вчиняти певні дії, а саме заборони видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 із посади директора; здійснювати заходи щодо врегулювання питання призначення керівника КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради, зокрема, оголошувати та проводити конкурс на зайняття вакантної посади директора; здійснювати дії щодо звернення до державних реєстраторів з приводу внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з приводу внесення запису про припинення повноважень ОСОБА_1 як директора КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради; приймати та підписувати розпорядження про звільнення ОСОБА_1 із посади директора. Забезпечення позову зазначеними способами також приведе до фактичного вирішення трудового спору.
Також суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що у частині одинадцятій статті 150 ЦПК України зазначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що забезпечення позову шляхом заборони здійснювати заходи щодо врегулювання питання призначення керівника КНП «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради, зокрема оголошення та проведення конкурсу на зайняття вакантної посади директора безпосередньо суперечить частині одинадцятій статті 150 ЦПК України.
Окрім того, суди помилково не врахували те, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати діяльності юридичної особи, а вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а ще й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову у виді заборони відповідачам вчиняти певні дії є втручанням у внутрішню діяльність та організаційно-розпорядчі повноваження відповідачів щодо можливості звільнення директора комунального підприємства з підстав, передбачених законом.
В оцінці доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції мав дослідити законність застосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову не лише стосовно Сумської міської ради, а й щодо інших відповідачів - Управління охорони здоров`я Сумської міської ради та Сумського міського голови Лисенка О. М., Верховний Суд керується такими міркуваннями.
У справі, що переглядається, оскаржуються судові рішення щодо забезпечення позову, тобто предметом касаційного перегляду є судові рішення, ухвалені з процесуальних питань.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Такі ж повноваження були й у суду апеляційної інстанції: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини перша та четверта статті 367 ЦПК України).
У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції не врахував, що у кожному окремому пункті заяви ОСОБА_1 та відповідній частині висновків ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову зазначено Сумську міську раду, тож всі вжиті судом заходи забезпечення позову стосуються прав та інтересів міської ради.
Встановивши, що вжитими заходами забезпечення позову порушені права, зокрема міської ради, апеляційний суд повинен був переглянути по суті питання щодо забезпечення позову та законність видів такого забезпечення. Відповідно суд повинен був зробити висновок, чи можливе таке забезпечення позову як таке, чи воно є неприйнятним в цілому, а не обмежуватися оцінкою стосовно конкретного відповідача. Додатково суд повинен був врахувати те, що з точки зору цивільного процесу кожен з відповідачів є окремим учасником справи, проте з точки зору публічного права Управління охорони здоров`я Сумської міської ради є виконавчим (структурним) підрозділом міської ради, а міський голова - посадовою особою цієї ради.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 661/2744/19 (провадження № 61-77св21) зроблено висновок про те, що посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.
З урахуванням висновків, викладених у наведеній постанові Верховного Суду, Сумська міська рада є юридичною особою та самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, тому саме вона має відповідати за позовом ОСОБА_1 . Водночас міський голова не може бути відповідачем у цій справі як фізична особа, наділена процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовою особою Сумської міської ради, тобто юридичної особи, від імені якої він діє.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18) звернула увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, потрібно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм є порушенням права на справедливий судовий захист.
Отже, застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватися із урахуванням обставин конкретної справи та із забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів її учасників. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд. 
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову суд не повинен виявляти надмірного формалізму, тому у справі, що переглядається, апеляційний суд повинен був по суті та в цілому, а не стосовно конкретного суб`єкта, переглянути вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову. В протилежному випадку виникає ситуація, за якої заходи забезпечення позову, які прямо суперечать нормам цивільного процесуального законодавства, не поширюються на Сумську міську раду, проте продовжують діяти для Управління охорони здоров`я Сумської міської ради як структурного підрозділу ради, виконавчого органу міської ради, а також для міського голови як посадової особи міської ради, тож Сумська міська рада фактично не отримає справедливого судового захисту та не зможе реалізувати свої законодавчо визначені повноваження.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов переконання, що обрані позивачем та вжиті судом першої інстанції, з яким фактично погодився апеляційний суд, заходи забезпечення позову є недопустимими видами забезпечення та не можуть бути застосовані в цілому, оскільки прямо суперечать меті процесуального інституту забезпечення позову та нівелюють принципи цивільного процесуального законодавства. Відтак оскаржувані судові рішення є незаконними, підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову обраними ним заходами немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Верховний Суд встановив, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, зокрема, частини десяту та одинадцяту статті 150 ЦПК України щодо неможливості забезпечення позову у способи, обрані позивачем, та не врахували правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 761/39266/17 (провадження № 61-36887св18), відповідно до якого у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки так фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.
Зважаючи на наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. 
За приписами пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини(частини перша-четверта статті 412 ЦПК України).
Розподіл судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки Верховний Суд зробив висновок про задоволення касаційної скарги Сумської міської ради, скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 2 481, 00 грн, та в суді касаційної інстанції, в розмірі 2 481, 00 грн (тобто по 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року за подання апеляційної та касаційної скарг) підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 на користь Сумської міської ради.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Сумської міської ради задовольнити.
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 вересня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Сумської міської ради судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 2 481, 00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Сумської міської ради судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 2 481, 00 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                               О. В. Ступак

Судді                                                                                                            О. В. Білоконь

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

В. В. Яремко