ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2023 року                                                                                      Справа № 903/1036/22 
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Дужич С.П. 
секретар судового засідання Соколовська О.В.
за участю представників:
прокурора Рункевич І.В.
інші учасники - не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємця Джаджи Сергія Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2023 у справі №903/1036/22 (повний текст складений 04.05.2023, суддя Кравчук А.М.)
за позовом: Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі:
Нововолинської міської ради Волинської області;
Західного офісу Держаудитслужби
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України
до відповідачів: 1. Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради
2. Підприємця Джаджи Сергія Петровича
про визнання недійсним рішення тендерного комітету, договору про закупівлю товарів за державні кошти, стягнення 431 355 грн 82 коп.
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Волинської області від 26.04.2023 у справі №903/1036/22 позов задоволено.
Визнано недійсним рішення тендерного комітету при Управлінні освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, оформлене протоколом його засідання від 25.02.2019 №16, в частині визнання підприємця Джаджи Сергія Петровича переможцем конкурентної процедури закупівлі UА-2019-02-01-000253-b та акцептного пропозиції (намір укласти договір про закупівлю із переможцем відкритих торгів).
Визнано недійсним договір про закупівлю товарів за державні кошти від 15.03.2019 №02ВТ, укладений між Управлінням освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області та підприємцем Джаджею Сергієм Петровичем (конкурентна процедура закупівлі UА-2019-02-01-000253-b).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області 431 355 грн 82 коп., а із Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області одержані ним за рішенням суду 431 355 грн 82 коп. стягнуто в дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури 5716 грн 17 коп. витрат по сплаті судового збору.
Стягнуто з Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області на користь Волинської обласної прокуратури витрат по сплаті судового збору.
Вказане рішення мотивоване тим, що рішення тендерного комітету Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради, оформлене протоколом від 25.02.2019 №16 (щодо конкурентної процедури закупівлі UA-2019-02-01-000253-b), завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу однієї сторони підприємця Джаджи С.П. і підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 та ч. 3 ст. 228 ЦК України. Враховуючи визнання рішення тендерного комітету Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради, оформлене протоколом від 25.02.2019 №16 недійсним, договір про закупівлю товарів за державні кошти від 15.03.2019 №02ВТ, укладений між Управлінням освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради та підприємцем Джаджею С.П. на підставі вказаного рішення також підлягає визнанню недійсним. Таким чином, грошові кошти в сумі 431 355,82 грн, які були перераховані Управлінням освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області підприємцю Джаджі С.П. на виконання договору від 15.03.2019 №02ВТ, підлягають стягненню з підприємця Джаджи С.П. на користь Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області та в подальшому з останнього у дохід держави. Строк позовної давності для звернення до суду з указаними позовними вимогами прокурором не пропущений.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Підприємець Джаджа Сергій Петрович звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2023 у справі №903/1036/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що прокуратура та суд першої інстанції послалися виключно на рішення Антимонопольного комітету України від 18,03.2020 року №4 по справі №19-19, яким начебто було підтверджено наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. При цьому судом не було враховано правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 10.06.2021 у справі №910/10055/20. Судом першої інстанції не було встановлено, як факту порушення права та/або інтересу позивачів внаслідок вчинення правочину, так і факту проведення процедури закупівлі всупереч вимогам Закону України "Про публічні закупівлі". З матеріалів справи вбачається і не заперечувалося Волинською обласною прокуратурою та позивачами, що договір про закупівлю товарів за державні кошти від 15.03.2019 №02ВТ виконаний сторонами в повному обсязі, претензій щодо виконання умов договору у сторін не виникало
Матеріали справи надійшли на адресу суду 02.06.2023.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємця Джаджи Сергія Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2023 у справі №903/1036/22. Розгляд апеляційної скарги призначений на 04.07.2023 об 10:30 год.
В судовому засіданні прокурор заперечила доводи апеляційної скарги.
Інші учасники справи не з`явилися в судове засідання. Про місце, час і дату судового засідання повідомлені належним чином.
Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів, враховуючи те, що суди у період воєнного стану не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву в даному судовому засіданні за відсутності інших учасників у справі.
Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, Управлінням освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області проведено відкриті торги (конкурентна процедура закупівлі UA-2019-02-01-000253-b), переможцем яких визначено підприємця Джаджу Сергія Петровича (рішення щодо визначення переможця тендеру та намір укласти договір про закупівлю оформлено протоколом засідання тендерного комітету Відповідача 1 від 25.02.2019 за №16), та укладено із суб`єктом господарювання договір від 15.03.2019 за №02ВТ про закупівлю товарів (м`ясопродуктів), на загальну суму 885 000 гривень (а.с. 34-57).
Управлінням освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області 02.01.2020 оприлюднено звіт про виконання договору, який профінансовано за кошти місцевого бюджету на суму 431 355,82 гривень (а.с. 58-64).
Участь у спірній конкурентній процедурі приймали два учасники: підприємець Джаджа С.П. та підприємець Зубчик В.І.
Рішенням адміністративної колегії Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.03.2020 №4 по справі за №19-19 встановлено факт вчинення зазначеними суб`єктами господарювання при проведенні процедури закупівлі UA-2019-02-01-000253-b порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій шляхом спотворення результатів торгів (а.с. 87-102).
28.12.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Нововолинської міської ради Волинської області, Західного офісу Держаудитслужби до Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради, підприємця Джаджи Сергія Петровича про визнання недійсним рішення тендерного комітету, договору про закупівлю товарів за державні кошти, стягнення 431 355 грн. 82 коп.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з частинами 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
За змістом частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Як вбачається із змісту позовної заяви, останній має на меті захист інтересів держави, порушених унаслідок прийняття рішення тендерного комітету Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, оформленого протоколом від 25.02.2019 №16, та укладення спірного договору від 15.03.2019 за №02ВТ. Обставини вчинення та наслідки таких діянь для економіки держави свідчать про невідповідність указаних фактів як правовій природі здійснення публічних закупівель у цілому, яка заснована на чесній господарській діяльності учасників тендерів та замовників, так і інтересам держави та суспільства. Зазначені обставини та наслідки передбачають розпорядження бюджетними коштами з недотриманням принципів максимальної економії, ефективності та результативності їх витрачання, які забезпечуються завдяки добросовісній конкуренції суб`єктів господарювання.
Близька за змістом правова позиція висловлена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 25.08.2022 у справі №904/6691/20 (910/18605/19).
Пред`явлення позову прокурором у даному випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення підприємцем Джаджею С.П. порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, призвело до придбання товару за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендеру її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання товару з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.
Прокуратура пред`явила позовні вимоги в інтересах Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
Відповідно до частин 1, 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 8 цього Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи. Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії. 
Положеннями частини 1 статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України.
Відповідно до пунктів 8 та 10 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, перевірки закупівель, інспектування (ревізії), моніторингу закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.
Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
З урахуванням наведеного, Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.
Крім того, прокуратура пред`явила позовні вимоги в інтересах Нововолинської міської ради.
Враховуючи положення п.п. 15, 22, ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 62, ч. 4 ст. 71 Закону України "Про місцеве самоврядування", Нововолинська міська рада має повноваження здійснювати контроль щодо законності проведених закупівель за бюджетні кошти, прийнятих за результатами таких закупівель рішень та контроль за ефективністю використання бюджетних коштів при укладенні господарських договорів. Водночас, оплата за спірним договором здійснювалася за рахунок бюджетних коштів.   
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, в якій зазначено наступне:
"Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців Черкаської області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади Черкаської області.
Отже, оскільки засновником Школи та власником її майна є територіальна громада Черкаської області в особі Ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання Школою коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).
Цими висновками Велика Палата Верховного Суду відступає від протилежних висновків    КГС ВС, викладених у постановах від 14.07.2022 у справі № 909/1285/21 (підпункт 1.2. пункту 5.27) та від 01.02.2023 у справі № 924/996/21, у яких КГС ВС відхилив доводи прокурора щодо наявності в органів місцевого самоврядування повноважень здійснювати захист законних інтересів держави у правовідносинах, пов`язаних із закупівлею комунальними закладами товарів за бюджетні кошти, з посиланням на те, що наявність корпоративних відносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними або між органом місцевого самоврядування як засновником комунального підприємства та третіми особами, які здійснюють господарське правопорушення, на яке повинне реагувати комунальне підприємство як суб`єкт господарських відносин, а також з посиланням на те, що відповідні органи місцевого самоврядування не були сторонами договорів про закупівлю".
Отже, з урахуванням наведеного, визначення прокурором Нововолинської міської ради, в особі якої поданий позов в інтересах держави, є обґрунтованим.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі  №912/2385/18 дійшла висновків, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, у спірних правовідносинах судам необхідно дослідити: чи знав або повинен був знати компетентний орган про допущені порушення інтересів держави, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся; чи дотримано прокурором розумного строку для надання уповноваженому органу можливості відреагувати на виявлене прокурором порушення та самостійно звернутися до суду з відповідним позовом або ж надати аргументовану відповідь на звернення прокурора.
При цьому самого лише посилання прокурора про виявлення ним порушення інтересів держави та невжиття органом державної влади (позивачем у справі), на який покладено обов`язок щодо судового захисту інтересів держави, відповідних дій для такого захисту, недостатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.
Повноваження прокурора на звернення до суду підтверджені матеріалами справи, зокрема листами Волинської обласної прокуратури від 19.10.2022, 04.11.2022 (а.с. 65-67, 74-77) до Нововолинської міської ради, УЗО Держаудитслужби у Волинській області та Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, в яких прокуратура просить повідомити чи вживатимуться вказаними органами заходи цивільно-правового характеру у зв`язку із можливим виявленням порушення інтересів держави.
У відповідь Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області повідомило Волинську обласну прокуратуру, що Управлінням освіти належні заходи цивільно-правового характеру самостійно не вживатимуться (а.с.71), УЗО Держаудитслужби у Волинській області також не повідомило прокуратуру у листі чи вживатимуться заходи цивільно-правого характеру (а.с. 81-82). Матеріали справи не містять відповіді Нововолинської міської ради. 
Враховуючи вищевикладене, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивачів.
Щодо рішення тендерного комітету Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради, оформлене протоколом від 25.02.2019 №16 (щодо конкурентної процедури закупівлі UA-2019-02-01-000253-b) колегія суддів зазначає наступне.
Закон України "Про захист економічної конкуренції" визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
Статтями 1, 4 цього Закону визначено, що конкуренція - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку. Суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно- господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.
Одним із найпоширеніших видів порушень, що спотворює конкуренцію, є антиконкурентні узгоджені дії, внаслідок яких усувається конкуренцію та змагальність між учасниками, що призводить до спотворення конкурентного середовища в цілому.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 6 указаного Закону, антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Відповідні дії становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ст. 50 цього Закону).
Закон України "Про публічні закупівлі", як указано в його преамбулі, визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальних громад. Його метою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 указаного Закону закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників.
Учасники процедур закупівлі, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом (ч. 5 ст. 5 Закону).
Крім того, конкурентна процедура закупівлі (тендер) - здійснення конкурентного відбору учасників за процедурами закупівлі відкритих торгів (п. 13 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону).
Оголошуючи проведення відкритих торгів, замовник мав на меті не просто задовольнити потребу в придбанні товару, а здійснити його придбання на засадах конкурентності учасників відповідного тендеру.
Розглядаючи справу №910/114/19 про визнання недійсним договору про закупівлю як такого, що зокрема суперечить інтересам держави та суспільства, Верховний Суд у п. п. 32, 33 постанови від 10.06.2021 указав, що визначене положеннями Закону України "Про публічні закупівлі" спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, що одночасно слугує захисту інтересів держави. Тому прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом вимог.
Судом встановлено, що Орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням від 18.03.2020 №4 по справі за №19-19 підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні його учасниками, у тому числі підприємцем Джаджою С.П., результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником.
Порушення підприємцем Джаджою С.П. законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведеного тендеру, не сумісне із основними засадами цивільного законодавства, оскільки воно є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить і до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України "Про публічні закупівлі", нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві.
Через вчинення підприємцем Джаджою С.П. та підприємцем Зубчик В.І. антиконкурентних узгоджених дій змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі у торгах не відбувалося, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Унаслідок цього, замовник був змушений обрати найкращу запропоновану цінову пропозицію, яка склалася не завдяки економічній конкуренції, а в результаті узгодженої неконкурентної поведінки.
Таким чином дії підприємця Джаджи С.П. спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору із замовником не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки обмежує розвиток конкуренції у державі 
Ураховуючи зазначене, в діях підприємця Джаджи С.П. вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Завідомо суперечлива мета дій підприємця Джаджи С.П. полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.
Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
Абзацами 1 - 3 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.
За ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Зміст правочину не може суперечити, зокрема, інтересам держави і суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України).
Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільству, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Норма аналогічного змісту міститься у ч. 1 ст. 208 ГК України.
Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.03.2019 №922/1391/18, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. 
Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), яка означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.
Питання про те, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених процесуальним законом. При цьому вирок суду, постановлений у кримінальній справі, не є єдиним та обов`язковим доказом вини.
Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладено і в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/1421/16, від 15.02.2018 у справі №911/1023/17, від 17.04.2018 у справі №910/1424/16, від 31.05.2018 у справі №911/639/17, від 09.07.2019 у справі №911/1113/18, від 10.06.2021 у справі №910/114/19, від 15.12.2021 у справі №910/6271/17 від 13.01.2022 у справі №908/3736/15.
Отже, в силу положень ст. 202 ЦК України рішення тендерного комітету Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради, оформлене протоколом від 25.02.2019 №16, яким підприємця Джаджу С.П. визнано переможцем, акцептувати його пропозицію та укласти із ним угоду, є правочином, учиненим замовником та спрямованим на набуття у нього та вказаного суб`єкта господарювання цивільних прав та обов`язків щодо укладення договору на закупівлю товарів від 15.03.2019 №02ВТ.
Схожий за змістом висновок щодо застосування ст. 202 ЦК України в подібних правовідносинах також викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 по справі №910/353/19.
Враховуючи наведене, рішення тендерного комітету Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради, оформлене протоколом від 25.02.2019 №16 (щодо конкурентної процедури закупівлі UA-2019-02-01-000253-b), завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу однієї сторони підприємця Джаджи С.П. і підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 та ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Щодо визнання недійсним Договору про закупівлю товарів за державні кошти від 15.03.2019 №02ВТ колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з ч. 6 ст. 33 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем процедури закупівлі, після прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю (аналогічні норми містить ч. 2 ст. 32 попередньої редакції указаного Закону).
Недійсність результатів спірної закупівлі свідчить про незаконність укладеного за підсумками її проведення договору про закупівлю .
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 по справі за №910/16309/18.
Враховуючи визнання рішення тендерного комітету Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради, оформлене протоколом від 25.02.2019 №16, недійсним, договір про закупівлю товарів за державні кошти від 15.03.2019 №02ВТ, укладений між Управлінням освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради та підприємцем Джаджею С.П. на підставі вказаного рішення також підлягає визнанню недійсним.
Щодо стягнення 431 355,82 грн колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.12.2021 у справі №906/1061/20 зазначила, що до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього, законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків, визначених в ст. 216 ЦК України, або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності правочину, визнаного таким судом, є обов`язковими та не можуть бути проігноровані його сторонами.
Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України, якщо визнаний судом недійсний правочин вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Підприємцем Джаджею С.П. за спірним договором одержано грошові кошти в сумі 431 355 грн. 82 коп., що не оспорюється сторонами та підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю від 02.01.2020 (а.с. 58-59).
Отже, підприємець Джаджа С.П., маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору від 15.03.2019 №02ВТ, з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, узяв участь в проведенні конкурентної процедури закупівлі знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого привласнив бюджетні кошти в сумі 431 355,82 гривень.
Вищенаведене свідчить про наявність у нього умислу на укладення спірного договору, який суперечить інтересам держави і суспільства, з метою отримання прибутку.
Верховним Судом у постанові від 07.07.2021 у справі №905/1562/20 зроблено висновок, що на стадії, коли укладений в результаті закупівлі договір є виконаним, вимога про визнання такого договору недійсним, без вирішення судом питання про застосування правових наслідків такої недійсності, не є ефективним способом захисту.
Таким чином, грошові кошти в сумі 431 355,82 грн, які були перераховані Управлінням освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області підприємцю Джаджі С.П. на виконання договору від 15.03.2019 №02ВТ, підлягають стягненню з підприємця Джаджи С.П. на користь Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області та в подальшому з останнього у дохід держави.
Щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що про факт вчинення підприємцем Джаджею С.П. антиконкурентних узгоджених дій у вигляді спотворення результатів тендеру, проведеного Управлінням освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, стало відомо із рішення адміністративної колегії Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.03.2020 №4 по справі за №19-19.
Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Ст. 258 ЦК України не встановлює спеціальної позовної давності до вимог про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності.
При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Як наслідок, про порушення договором від 15.03.2019 №02ВТ інтересів держави та суспільства з умислу підприємця Джаджи С.П. та про особу, яка їх порушила, прокурор міг довідатися лише 18.03.2020. Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду з указаними позовними вимогами прокурором не пропущений.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про задоволення позову шляхом визнання недійсним рішення тендерного комітету Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, оформленого протоколом від 25.02.2019 №16; визнання недійсним договору про закупівлю товарів за державні кошти від 15.03.2019 №02ВТ, укладеного між Управлінням освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області та підприємцем Джаджею Сергієм Петровичем; стягнення з підприємця Джаджи Сергія Петровича на користь Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області 431 355,82 грн, а із Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області одержані ним за рішенням суду 431 355,82 грн в дохід держави.
Отже, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.
За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на скаржника. 
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Підприємця Джаджи Сергія Петровича на рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2023 у справі №903/1036/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Волинської області від 26.04.2023 у справі №903/1036/22 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
4. Матеріали справи №903/1036/22 повернути до Господарського суду Волинської області. 

Повний текст постанови складений "05" липня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Савченко Г.І. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.  

Суддя                                                                                              Дужич С.П.