Номер провадження: 22-ц/813/2260/23 
Справа № 947/17150/21
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Позика" на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2021 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 , яка діє від імені неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

07 червня 2021 року позивач, ТОВ "Фінансова компанія "Позика", звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просив: усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , та зняття його із реєстраційного обліку; стягнути з громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270.00 грн.
Свої вимоги мотивував тим, що 22.01.2021 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК «ПОЗИКА» було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ТОВ «ФК «ПОЗИКА» набуло права власності на нерухоме майно розташоване за адресою:       АДРЕСА_2 . Однак в даній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що створює перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2021 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 , яка діє від імені неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом – відмовлено в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 29.11.2021 року засобами поштового зв`язку Укрпошта" ТОВ "Фінансова компанія "Позика", було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2021 року, відповідно до якої просить вказане рішення скасувати та постановити нове, про задоволення позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Позика".
При цьому посилаючись на те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 втратила право власності, і відповідно, право користування квартирою з моменту реєстрації права власності на квартиру Товариством, це ж саме стосується й членів її родини, друзів та будь-кого іншого, зареєстрованого у вказаній квартирі, оскільки вони втратили право користування автоматично.
Відповідно до довідки від 26.03.2021 року про зняття з реєстрації місця проживання особи, наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 втратила право користування житлом.
Оскільки існує рішення про зняття з реєстрації ОСОБА_1 , суд першої інстанції не дослідив дані обставини та ухвалив рішення, що повністю порушує право тріади правомочності в здійсненні права власності майном. Окрім того, не досліджувався факт проживання непонолітнього зі своїм батьком.
Суд першої інстанції неправильно визначив у даному контексті «найкращі інтереси дитини», оскільки останні не порушуються з огляду на те, що в даному випадку реєстрація особи взагалі не мала місце бути, а з іншого, тому, що неповнолітня особа не проживає за даною адресою, а проживає з одним з батьків поза межами житлової квартири.

Відзиву на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Позика" на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2021 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 , яка діє від імені неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року справу було призначено до розгляду.
Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що апелянт просив здійснювати розгляд справи за його відсутністю, від заявника надійшла заява відповідно до якої він просить справу розглядати за його відсутності.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 22.01.2021 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК «ПОЗИКА» було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., та зареєстрований в реєстрі за № 67.
Відповідно до умов зазначеного договру, ПРОДАВЕЦЬ, діючи відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», продав, а ПОКУПЕЦЬ купив нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира складається з трьох житлових кімнат, її загальна площа становить 67,6 кв.м., житлова – 39,7 кв.м., надалі «Нерухоме майно».
Зазначене нерухоме майно належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 червня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безуля О.М. за реєстровим № 1532, зареєстрованого 24 червня 2008 року у Державному реєстрі правочинів ОСОБА_3 за номером: 2978890, право власності на нерухоме майно зареєстровано 08 серпня 2008 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентиарізації та реєстрації об`єктів нерухомості» за номером запису 72 в книзі, реєстраційний номер майна (РПВН): 21052255.
Право на продаж вказаного нерухомого майна будь-якій особі належить Іпотекодержателю на підставі: - Іпотечного договору, посвідченого 24 червня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безуля О.М. за реєстровим № 1537, укладеного 24 червня 2008 року між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 , пункт який містить застереження про Задоволення вимог Іпотекодержателя; - Договору № GL3N016222 про відступлення прав вимог, посвідченого 08 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим № 577, укладеного 08 квітня 2020 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНРИМ ТОВАРИСТВОМ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що реєстрація члена сім`ї колишнього власника, що продовжує користуватися та відмовляється добровільно виселятися з квартири, створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника.
Дійсно судом встановлено, що згідно відомостей № Р5-46758-ф/л від 05.03.2021 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської Міської Ради, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно довідки від 26.03.2021 про зняття з реєстрації місця проживання особи, наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської Міської Ради, ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , у зв`язку із втратою права користування житлом на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 67, виданого 22.01.2021 року.
Як вбачається з інформаційної довідки № 2414360Ф4 від 22.01.21 року, щодо квартири що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 , власником вищезазначеного майна є ТОВ «ФК «ПОЗИКА», яка набула право власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2021 року.
Вказане вище підтверджується листом Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 23 вересня 2019 року за № 365/01-02-13.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, натомість, як правильно зазначив суд першої інстанції, у спосіб, прямо визначений законом.
Права власника житлового будинку або квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. В той же час такі вимоги мають відповідати та можуть бути реалізовані виключно за передбаченою законом процедурою.
Суд першої інстанції правильно встановив, що набуття позивачем, у власність спірної квартири відбулось відповідно до ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», тому позивач повинен був бути обізнаним про обтяження квартири у вигляді реєстрації та проживання попереднього власника та членів його сім`ї.
Такі обтяження можуть бути подолані лише шляхом, встановленим законом з дотриманням загальних засад цивільного законодавства, зокрема, добросовісності, розумності та справедливості.
За ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
Ст. 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) у постанові від 21 серпня 2019 року, дійшла висновку, який є обов`язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, що: не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на повагу до житла у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.
Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
Отже, право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.
Суд першої інстанції правильно врахував, що позивач, міг передбачити характер та вагу обтяження його майбутньої нерухомості та не здійснив достатньої належної обачності при реєстрації права власності.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України ст. 5 ЦПК України.
Як проголошено у ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Ураховуючи наведене та зважаючи на те, що єдиною підставою визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку зазначено зміну власника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявленого позову.
В своєму позові позивач посилався на ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». В той же час дана норма не встановлює такої дії, як визнання особи такою, що втратила права користування житлом. Більш того, вказана норма регламентує лише порядок реєстрації/зняття з реєстрації осіб, які набули або втратили право на житло, в той час як набуття або втрата права на користування житлом регламентується спеціальними нормами, які мають відповідні підстави, процедуру та наслідки.
При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правові підстави для задоволення позову у цій справі у вищезазначений обраний ним спосіб.
Доводи апеляційної скарги дублюють доводи позовної заяви у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Крім цього, колегія наголошує, що відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо наявності у відповідача іншого житла позивачем не надано будь-яких доказів а-ні суду першої, а-ні апеляційної інстанції.
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію Банку, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Відповідно до ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Проте, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права…юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог…
В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу в апеляційному порядку лише в межах позовних вимог та підстав позову, які були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема Банком апеляційному суду не надані.
Судова практика інших судів в інших справах за участю інших учасників справи, на яку посилався Банк в обґрунтування своєї позиції у цій справі у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі, не має преюдиційного значення для суду при вирішення цієї справи.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Позика"– залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2021 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 , яка діє від імені неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19 квітня 2023 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                                  А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе