ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/2017/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В. – за дорученням головуючого судді;
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Квікмілз Україна" – Дороніна І.Л.;
Від Фізичної особи-підприємця Єнчу Олексія   Володимировича – не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Квікмілз Україна"
на рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2022
по справі №916/2017/22
за позовом Фізичної особи-підприємця Єнчу Олексія   Володимировича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квікмілз Україна"
про стягнення 366 718,14 грн.
(суддя місцевого господарського суду: Щавинська Ю.М. Господарський суд Одеської області, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29), 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Фізична особа-підприємець Єнчу Олексій Володимирович (далі - ФОП Єнчу О.В.) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квікмілз Україна" (далі – ТОВ "Квікмілз Україна"), в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за поставку товару у сумі 264 132,20 грн., пеню у сумі 49 397,28 грн., інфляційні втрати у сумі 48 209,80 грн., 3% річних у сумі 4978,86 грн. Судові витрати позивач просив суд покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог ФОП Єнчу О.В. посилався на постійне порушення відповідачем протягом 2021 року строків оплати поставки товару за Договором поставки №15/09/20 (далі – Договір) від 15.09.2020, внаслідок чого на кінець 2021 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 264 132,20 грн.
Крім того, внаслідок невиконання умов Договору, позивачем була нарахована відповідачу за увесь період прострочення пеня відповідно до п. 6.1 Договору, яка складає 49 397,28 грн., інфляційні втрати у сумі 48 209,80 грн., а також 3% річних у сумі 4978,86 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.12.2022 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квікмілз Україна" на користь Фізичної особи-підприємця Єнчу Олексія Володимировича заборгованість за поставку товару у сумі 264   132, 20 грн., 3% річних у сумі 4   978, 86 грн., інфляційні втрати у сумі 48   209,80 грн., пеню у сумі 23   743,39 грн., судовий збір у сумі 2   736,05 грн.   В задоволенні решти позову відмовлено. Повернуто з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області на користь   Фізичної особи-підприємця Єнчу Олексія      Володимировича суму судового збору у розмірі 2   379,91 грн., сплаченого за квитанцією №8679-2263-7629-3989 від 16.08.2022 на загальну суму 5 500,77 грн.   Призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 09.01.2023 року о 12:30 год. У задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення в частині сплати суми основного боргу відмовлено.
Частково задовольняючи вимоги позивача у частині стягнення пені, судом першої інстанції за допомогою системи "Ліга-закон" було зроблено власний розрахунок пені, згідно якого сума пені становить 23 743,39 грн., з огляду на що вимоги позивача в цій частині судом задоволено частково.
Крім того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, надаючи оцінку доводам відповідача, наведеним в обґрунтування підстав надання відстрочки, зазначив, що фінансові труднощі не є винятковими обставинами для надання відстрочки, при цьому, вплив воєнних дій на території України суд вважає необґрунтованими, оскільки такий вплив поширюється негативно на обидві сторони договору.
Суд також зазначив у своєму рішенні, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження наявності у нього можливості розрахуватись після закінчення відстрочки у разі її надання, з огляду на що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зазначеного клопотання. 
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Квікмілз Україна" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2022 по даній справі в частині відмови у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення в частині сплати суми основного боргу та ухвалити нове рішення, яким зазначене клопотання задовольнити; відстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2022 по справі №916/2017/22 в частині сплати суми основгного боргу, а саме: 264   132,20 грн. терміном на 6 (шість) місяців.
Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення Господарського суду Одеської області в частині відмови у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення по сплаті суми основного боргу є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на що підлягає скасуванню в оскаржуваній частині.
Відповідач не заперечує проти основної суми заборгованості за поставку товару за Договором поставки №15/09/20 від 15.09.2020 у розмірі 264   132,20 грн., проте просить суд відстрочити погашення основного боргу, осільки ТОВ "Квікмілз Україна" перебуває у скрутному фінансовому становищі у зв`язку із запровадженням на території України з 24.02.2022 воєнного стану, зниження платоспроможності населення та юридичних осіб-споживачів.
Апелянт зазначає, що у січні 2023 відповідачем було в добровільному порядку перераховано ФОП Єнчу О.В. 79 668,10 грн., що складається з: 3% річних у сумі 4   978, 86 грн., інфляційних втрат у сумі 48   209,80 грн., пені у сумі 23   743,39 грн. та судового збіру у сумі 2   736,05 грн.
На підствердження зазначеного апелянт надає суду наступні докази:
- платіжне доручення №2707 від 12.01.2023 на суму 4978,86 грн. з призначенням платежу: сплата 3 % річних згідно судового рішення №916/2017/22;
- платіжне доручення №2718 від 17.01.2023 на суму 23743,39 грн. з призначенням платежу: сплата пені згідно судового рішення №916/2017/22;
- платіжне доручення №2735 від 20.01.2023 на суму 2736,05 грн. з призначенням платежу: сплата судового збору згідно судового рішення №916/2017/22;
- платіжне доручення №2738 від 23.01.2023 на суму 48209,80 грн. з призначенням платежу: сплата інфляційних витрат згідно судового рішення №916/2017/22.
Отже апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції про відсутність належних доказів на підтвердження наявності у ТОВ "Квікмілз Україна" можливості розрахуватись за основним боргом після закінчення відстрочки у разі її надання – є помилковими, оскільки часткове погашення боржником встановленого судом розміру заборгованості у добровільному порядку свідчить про відсутність наміру ТОВ "Квікмілз Україна" ухилитись від виконання рішення суду та про наявність наміру виконати рішення суду в майбутньому.
Таким чином, апелянт зазначає, що ТОВ "Квікмілз Україна" не ухиляється від спалти основної суми заборгованості у розмірі 264   132,20 грн. і планує погасити зазначену заборогованістьь якомога скоріше, проте скаржнику на виконання цієї частини рішення необхідно 6 місяців.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження по справі №916/2017/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Квікмілз Україна" на рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2022; витребувано з Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2017/22.
10.02.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2017/22.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Квікмілз Україна" на рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2022 по справі №916/2017/22 на: 18.04.2023 року о 10-30  год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.
В судове засідання 18.04.2023 з`явився представник відповідача, представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
   Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне   розглянути справу за відсутності позивача, за наявними у справі матеріалами. 
Позивач не скористався своїм правом та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до приписів чинного Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія звертає увагу, що рішення місцевого господарського суду оскаржується Товариством з обмеженою відповідальністю "Квікмілз Україна" в частині відмови в наданні відстрочки виконання рішення в частині сплати суми основного боргу, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга переглядається лише в межах її доводів та вимог.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
За змістом положень ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена (ч. ч. 4, 5 та 7 ст. 331 ГПК України).
В контексті вищенаведених норм судова колегія вважає за необхідне зауважити, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, при чому, такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.
Тобто законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
Винятковість обставин, які мають бути встановлені судом щодо надання відстрочення виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.
При цьому, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, з огляду на що, суд повинен оцінити докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі №905/30/16.
У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
Довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.
Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.
З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.
Відповідач, як на підставу для відстрочення виконання рішення суду, крім іншого,  посилається на співпрацю з ТОВ "Фабрика Смаку" та іншими соціально важливими установами, з такими як Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради, Комунальне некомерційне підприємство «Пологовий будинок №2» Одеської міської ради, Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради, Комунальне некомерційне підприємство «Пологовий будинок №7» Одеської міської ради, Комунальне некомерційне підприємство «Пологовий будинок №1» Одеської міської ради, та просить врахувати суд дані обставини.
Натомість суд зазначає, що зазначені доводи судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки наявність співпраці заявника з контрагентами відповідача, не є тими обставинами, з якими приписи процесуального закону пов`язують можливість надання відстрочення виконання рішення суду, оскільки відповідно до чинного законодавства зобов`язання мають виконуватись належним чином, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.
Складне фінансове становище скаржника, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Наведені скаржником обставини не свідчать про необхідність надання відстрочки виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають його поточну підприємницьку діяльність, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається скаржник, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим. При цьому, фінансове становище скаржника є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої відповідач мав планувати свої видатки. Окрім того, запровадження в Україні військового стану має негативний наслідок на господарську діяльність обох сторін договору, у тому числі і на позивача, про що слушно зауважено судом першої інстанції.
Крім того, відповідачем не було подано до суду належних доказів на підтвердження наявності у нього можливості розрахуватись після закінчення відстрочки у разі її надання. Колегія суддів відмічає, що при вирішенні питання про надання відстрочки необхідно врахувати, що спір у цій справі виник саме з вини відповідача у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено суду належними та допустимими доказами наявності обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду у термін, встановлений законодавством, а відповідно і те, що клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.
За приписами статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської обалсіт від 26.12.2022 у справі №916/2017/22, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Квікмілз Україна" не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст.  129,  269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Квікмілз Україна" на рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2022 по справі №916/2017/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2022 по справі №916/2017/22 в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 21.04.2023 року.

Головуючий суддя:                                                                Н.М. Принцевська
                                                          
Судді:                                                                                            Г.І. Діброва
                        
                                                                                       А.І. Ярош