Ухвала
 
25 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 495/2738/16-ц
провадження № 61-7657ск23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником  ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Цюри Т. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 травня 2016 року спільну заяву сторін про затвердження мирової угоди задоволено та визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Закрито провадження у справі.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що мирова угода відповідає вимогам чинного законодавства, не ущемляє права сторін, відповідає встановленим у справі фактичним обставинам. При закритті провадження у справі суд керувався пунктом 4 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали). 
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року апеляційну скаргу Національного природного парку «Тузлівські лимани», до якої приєднався заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, задоволено частково. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 травня 2016 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що будівництво нерухомого майна (бази відпочинку), право власності на яке за мировою угодою визнане за позивачем, відбулося у межах прибережної захисної смуги Чорного моря, територія якої відповідно до проекту створення національного природного парку віднесена до Національного природного парку «Тузловські лимани».
 
19 травня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Кравцаном В. М., на постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не довела, що затвердженням мирової угоди між сторонами порушено її права, свободи чи інтереси. Держава в особі прокуратури скористалася своїм правом на перегляд судового рішення. У своїй заяві про приєднання прокурор не зазначив, які саме суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Одеської обласної державної адміністрації та що змінилося з моменту попереднього апеляційного оскарження судового рішення прокурором. Відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 175 ЦПК (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали судом першої інстанції) з урахуванням змін у статті 207 ЦПК України (у чинній редакції).
 
У відкритті касаційного провадження на постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди слід відмовити з таких мотивів.
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
 
Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).
 
Оскарження ухвали щодо затвердження мирової угоди передбачено пунктом 11 частини першої статті 353 ЦПК України.
 
Постанова апеляційного суду за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди не може бути переглянута судом касаційної інстанції, оскільки відповідна ухвала місцевого суду переглядалася в апеляційному порядку на підставі пункту 11 частини першої статті 353 ЦПК України, який відсутній в переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх апеляційного перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України (див., зокрема, ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2020 року в справі № 592/702/17 (провадження № 61-4233ск20), ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2022 року в справі № 520/16134/19 (провадження № 61-2352ск22), ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року в справі № 758/9905/15-ц (провадження № 61-9228ск22), ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2023 року в справі № 946/3398/22 (провадження № 61-3796ск23).
 
За таких обставин, з урахуванням вказаних норм процесуального права, оскаржене судове рішення в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 рокупро можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки оскаржена постанова Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
У відкритті касаційного провадження на постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
 
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом (пункт 4 частина перша статті 205 ЦПК України) (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції).
 
Оскільки апеляційний суд зробив висновок про скасування ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди, апеляційний суд обґрунтовано скасував ухвалу суду першої інстанції і в частині щодо закриття провадження у справі, що не може вважатися порушенням норм процесуального права.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови в частині скасування ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                   В. І. Крат
 
                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                                               Є. В. Краснощоков