12.04.23
22-ц/812/375/23
Провадження № 22-ц/812/375/23         

П О С Т А Н О В А 
іменем України

12 квітня 2023 року                                                      м. Миколаїв
справа № 469/1218/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем – Горенко Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області, постановлену 09 лютого 2023 року суддею Гапоненко Н.О., в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у цивільній справі за позовом 
товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до
ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості, 

в с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У грудні 2021 року ТОВ «Алекскредит» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. 
Позивач зазначав, що 03 січня 2021 року уклав з ОСОБА_1 кредитний договір, за яким остання отримала 5 500 грн. строком до 01 серпня 2021 року. За користування кредитними коштами передбачена сплата певних відсотків, за певні періоди. У подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди про зміну умов договору.
Посилаючись на неналежне виконання позичальницею умов договору, позивач просив стягнути з неї заборгованість, що виникла станом на 03 грудня 2021 року у розмірі 35 931, 50 грн., з яких – 5 500 грн. суми кредиту та 30 431, 50 грн. процентів. 
До позовної заяви додано клопотання про витребування доказів. 
Позивач посилався на те, що перерахунок коштів позичальникам відбувався через фінансові компанії, які надають послуги з переказу та зарахування коштів. Відповідно до укладених з платіжними системами договорів, товариство перераховує платіжній системі грошові кошти, які в подальшому перераховуються платіжною системою через Банк-еквайр на платіжні картки позичальників, які вони зазначили при оформленні заявки про надання кредиту. Інформація про платіжну картку зберігається тільки у платіжній системі, а товариству передається токен (код шифру), який при передачі платіжній системі, дозволяє їй ідентифікувати номер платіжної картки позичальника та здійснити відповідну банківську операцію.
Посилаючись на те, що не може самостійно отримати від платіжної системи, у даному випадку від АТ КБ «ПриватБанк», підтвердження зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальниці ОСОБА_1 , оскільки ця інформація є банківською таємницею, ТОВ «Алекскредит» просило суд витребувати з АТ КБ «ПриватБанк» підтвердження зарахування з 03 січня 2021 року по 06 січня 2021 року грошових коштів у розмірі 5 500 грн. на платіжну картку ОСОБА_1 . 
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 12 січня 2022 року відкрито провадження у справі, на 13 годину 26 липня 2022 року призначено судове засідання, та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2023 року до АТ КБ «ПриватБанк» вжито заходів процесуального примусу у виді штрафу в сумі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 368 грн.
Цією ж ухвалою з АТ КБ «ПриватБанк» повторно витребувано докази у справі. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило ухвалу скасувати в частині застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що банк не ігнорував судову ухвалу, а вчасно надав суду відповідь про неналежне її оформлення. Зазначав, що неналежне оформлення судової ухвали унеможливлювало її виконання, оскільки запитувана інформація є банківською таємницею. Крім цього апелянт посилався на відсутність у банку умислу на невиконання вимог суду. Також зазначав, що суд не перевірив чи позивач самостійно намагався витребувати у банку необхідну інформацію.
Узагальнені доводи інших учасників 
Інші учасники справи своїх доводів чи міркувань щодо апеляційної скарги не надали.
2.Мотивувальна частина
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Участь у судовому засіданні апеляційного суду приймав представник АТ КБ «ПриватБанк» в режимі відеоконференції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Позиція апеляційного суду
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, позивач ТОВ «Алекскредит» зазначив, що позбавлений можливості надати докази перерахування позичальниці кредитних коштів, оскільки їх перерахунок позичальникам відбувається через фінансові компанії, які надають послуги з переказу та зарахування коштів. За правилами укладених договорів, товариство перераховує платіжній системі грошові кошти, які в подальшому перераховуються нею через Банк-еквайр на платіжні картки позичальників, які вони зазначили при оформленні заявки про надання кредиту. Інформація про платіжну картку зберігається тільки у платіжній системі, а товариству передається токен (код шифру), який при передачі платіжній системі, дозволяє їй ідентифікувати номер платіжної картки позичальника та здійснити відповідну банківську операцію.
У зв`язку з цим позичальник просив суд витребувати в АТ КБ «ПриватБанк» підтвердження зарахування з 03 січня 2021 року по 06 січня 2021 року грошових коштів у розмірі 5 500 грн. на платіжну картку ОСОБА_1 . 
При відкритті провадження суд витребував з банку необхідну інформацію.
Проте, 03 лютого 2022 року до суду надійшла відповідь, в якій банк зазначав, що не може прийняти ухвалу до виконання оскільки в ній відсутні обов`язкові, визначені Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, реквізити, зокрема: дата набрання законної сили, найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали і прізвище, дата засвідчення копії; також вказував на неправильне прошивання та засвідчення копії судової ухвали (а.с. 15 виділені матеріали).
Аналогічну відповідь на судову ухвалу банк надіслав суду у серпні 2022 року (а.с. 19 виділені матеріали).
У зв`язку з невиконанням ухвали суду розгляд справи, призначений на 26 липня 2022 року, 06 вересня 2022 року та 09 лютого 2023 року, відкладався.
Запитувана судом інформація була надана тільки 27 лютого 2023 року.
Згідно пункту 4 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Частиною третьою статті 43 ЦПК України передбачено, що у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим кодексом.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з частиною четвертою статті 44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Відповідно до частин шостої-восьмої статті 84 ЦПК України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.
Відповідно до частин 1-3 статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:
1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;
2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;
3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;
4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;
5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.
Частиною другою статті 148 ЦПК України передбачено, у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи вище наведене, є підстави вважати, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» без поважних причин тричі не виконав вимоги суду про надання доказів, що призвело до відкладення розгляду справи. 
Отже, постановлюючи ухвалу про застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, суд вжив відповідних заходів задля запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, а також для встановлення дійсних обставин справи та прийняття справедливого рішення. Метою прийняття судом такого рішення було спонукання АТ КБ «ПриватБанк» до виконання викладених у судовій ухвалі вимог про надання доказів.
Крім цього, відповідно до пунктів 10, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (зокрема пункт 35 рішення у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії від 07 липня 1989 року).
Отже, застосовуючи до АТ КБ "Приватбанк" штраф, як захід процесуального примусу у порядку статті 148 ЦПК України, суд першої інстанції дав належну оцінку поведінці товариства, а саме невиконанню без поважних причин ухвали суду щодо витребування доказів, що призводило до невиправданого затягування строків розгляду справи.
Також невиконання банком ухвали суду, за бездіяльності самого суду щодо забезпечення виконання клопотання сторони про витребування доказів, могло у подальшому вплинути на права та обов`язки відповідачки ОСОБА_1 .
Доводи апелянта про неналежне виготовлення та засвідчення копії судової ухвали, по-перше, не підтверджені відповідними доказами, а по-друге, інформація щодо постановлення ухвали наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яку представник банку, як фахівець в галузі права, міг безперешкодно перевірити.
При цьому апеляційний суд вважає за необхідне вказати на те, що загальною правовою підставою накладення штрафу на посадових осіб та громадян, які не належать до учасників процесу, є вимоги, що містяться в статті 124 Конституції України та статті 14 ЦПК України, у відповідності з якими судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що доводи, зазначені банком як перешкоди для виконання судової ухвали, самі по собі не є поважною причиною для не надання оригіналів документів, оскільки обґрунтувань реальних перешкод та непереборних обставин у їх наданні банком не наведено. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у таких діях банку вбачається систематичне неподання витребуваних судом доказів без поважних причин.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги та зміст ухвали суду першої інстанції не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому ухвала підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Крім іншого, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що за приписами частини шостої статті 148 ЦПК України суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.
АТ КБ «ПриватБанк» скористалося цим своїм правом і заява про скасування оскаржуваної ухвали перебуває на розгляді суду першої інстанції.
Посилання в апеляційній скарзі на висновки судів вищої ланки не заслуговують на увагу, оскільки постановлені у справах з іншими обставинами, які не є подібними до справи, яка переглядається.
Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції повинна містити, крім іншого, також висновки щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, витрати апелянта зі сплати судового збору при поданні апеляційної скарги відносяться на його рахунок.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук
Судді:                                                Т.В.Крамаренко
       В.І.Темнікова                                                        
---------------------------------
Повну постанову складено 12 квітня 2023 року