Постанова                                      
Іменем України                                 
 
14 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 591/7348/21
провадження № 61-12495св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нанка Тетяна Іванівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на постанову Сумського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Собини О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нанка Т. І., про розірвання спадкового договору.
Позовна заява мотивована тим, що 24 липня 2020 року між ним та відповідачем укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т. І., що зареєстрований в реєстрі за № 1072, відповідно до якого він передає після своєї смерті у власність ОСОБА_2 належну йому на праві власності квартиру за АДРЕСА_1 .
Відповідач зобов`язалася забезпечувати його коштами в сумі 3 000 грн щомісячно та купувати за ці кошти продукти харчування і готувати їжу, здійснювати прибирання квартири двічі на тиждень, в разі виникнення потреби проведення ремонтних робіт, заміни приладів та з інших побутових причин здійснювати пошук та виклик представників відповідних державних та недержавних установ, незалежно від форм власності та підпорядкування, в тому числі фізичних осіб, послуги яких позивач оплачує за кошти, які зобов`язалася передавати йому відповідач.
Вказував, що з моменту укладання договору і до його звернення до суду відповідач належним чином не виконувала умови укладеного спадкового договору, а саме: жодного разу не забезпечила його грошовими коштами в сумі 3 000 грн та лише раз їх було сплачено йому третьою особою ОСОБА_3 , а також один раз було здійснено прибирання його квартири. Крім того, відповідачем одноразово було забезпечено позивача продуктами харчування.
Враховуючи вищевикладене просив суд розірвати спадковий договір від 24 липня 2020 року, укладений між ним та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т. І., зареєстрований в реєстрі за № 1072.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2022 року у складі судді Шелєхової Г. В. позов ОСОБА_1 задоволено.
Розірвано спадковий договір від 24 липня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т. В., який зареєстрований в реєстрі за № 1072.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Враховуючи те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання належним чином та в повному обсязі усіх умов договору, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та розірвання спадкового договору.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Сумського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Грищенка Д. М. задоволено.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по наданню професійної правничої допомоги в розмірі 2 500,00 грн.
Компенсовано ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що місцевим судом не враховано, що доводи позивача про те, що він не отримував грошових коштів від відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи розписками та відсутністю з боку позивача претензій з приводу виконання спадкового договору, про що зазначено останнім у розписках. Апеляційний суд зазначив, що недобросовісна поведінка позивача вказує про його ухилення від виконання відповідачем зобов`язань, обумовлених спадковим договором, вчинення з його боку перешкод в їх виконанні, а не з істотного порушення відповідачем умов укладеного договору, оскільки саме позивачем не приймалося виконання зобов`язання з боку відповідача.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У грудні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження заявники зазначають порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, провадження № 61-6725св18, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц, провадження № 61-1677св17, від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19, провадження № 61-21536св19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що основним предметом спадкового договору за змістом статті 1302 ЦК України є виконання розпоряджень відчужувача, однак на набувача можуть бути покладені додаткові обов`язки в силу положень статті 1305 ЦК України у вигляді здійснення дій майнового або немайнового характеру, як за життя відчужувача, так і після його смерті.
Апеляційним судом не враховано, що умовами оспорюваного договору визначено обов`язок саме відповідача забезпечувати щомісячно позивача коштами у сумі 3 000 грн, проте з долучених до матеріалів справи розписок вбачається, що кошти були отримані від третьої особи, а не від відповідача.
Також заявник вказує, що у відповідача були відсутні підстави для зменшення обов`язкового щомісячного платежу та оплачувати вказаними коштами комунальні платежі. Проте, таких розпоряджень позивач не надавав.
Отже, відповідачем не було виконано належним чином умови договору щодо забезпечення позивача грошовими коштами.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , у якому вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину.
 
24 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т. І., зареєстрований в реєстрі за № 1072.
 
Згідно з пунктом 1 вказаного договору позивач передає після його смерті у власність ОСОБА_2 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до пункту 7 договору на набувача майна покладається виконання таких обов`язків: 7.1) забезпечувати щомісячно відчужувача коштами у сумі 3 000 грн; 7.2) у разі виникнення потреби проведення ремонтних робіт, заміни приладів та з інших побутових причин, здійснювати пошук та виклик представників відповідних державних та недержавних установ, незалежно від форм власності та підпорядкування, в т. ч. і фізичних осіб, послуги яких відчужувач оплачує за кошти, вказані в пп.7.1; 7.3) здійснювати прибирання квартири двічі на тиждень; 7.4) здійснювати приготування їжі відчужувачу та забезпечувати його продуктами харчування за кошти вказані в пп. 7.1, 7.5; не розривати до смерті відчужувача даний спадковий договір.
 
Контроль за виконанням спадкового договору покладено на третю особу ОСОБА_3 .
 
Пунктом 10 договору передбачено, що у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача.
 
Відповідачем надано квитанції на оплату комунальних послуг, наданих за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .
 
Факт надання відповідачем позивачу на виконання умов договору між ними грошових коштів підтверджується розписками від 13 травня 2021 року на суму 3 000,00 грн, 17 червня 2021 року на суму 3 000,00 грн, 17 червня 2021 року у сумі 3 000,00 грн, 18 серпня 2021 року на суму 3 000,00 грн, 11 жовтня 2021 року на суму 3 500,00 грн, без дати на суму 200,00 грн.
 
Як вбачається з тексту розписок позивач не мав претензій по виконанню спадкового договору.
 
Колегія суддів апеляційного суду зазначила, що остання розписка про отримання чергової суми грошей у розмірі 3 500 грн написана 11 жовтня 2021 року, а його позов надійшов до Зарічного районного суду м. Суми раніше  - 08 жовтня 2021 року.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання умов спадкового договору.
 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
 
Поняття спадкового договору закріплене у статті 1302 ЦК України. Сутність його полягає у тому, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
 
Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
 
Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно.
 
Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.
 
Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру (постанови Верховного Суду від 08 липня 2022 року у справі № 761/2536/18 (провадження                                № 61-11690св21, від 15 лютого 2023 року у справі № 699/396/21 (провадження № 61-3953св22)).
 
Для підтвердження наявних правових підстав для розірвання спадкового договору відчужувач повинен надати належні і допустимі докази невиконання набувачем умов спадкового договору.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 грудня 2019 року в справі № 347/853/18 (провадження № 61-10970св19), від 25 січня 2023 року у справі № 716/2395/21 (провадження № 61-11315св22).
 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
 
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).
 
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що доводи позивача про те, що він не отримував грошових коштів, передбачених умовами оспорюваного договору, не знайшли свого підтвердження та спростовуються розписками про отримання грошових коштів, наявних у матеріалах справи. При цьому у вказаних розписках позивач зазначав, що у нього відсутні претензії з приводу виконання відповідачем умов спадкового договору.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що грошові кошти на виконання умов договору передавав ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , відхиляються колегією суддів, оскільки ОСОБА_3 відповідно до умов договору призначений відчужувачем особою, яка здійснює контроль за виконанням умов договору.
 
Під час розгляду справи в апеляційному суді колегією суддів у судовому засіданні встановлено, що позивач зазначив, що не бажає користуватися послугами відповідача щодо прибирання у квартирі, оскільки він сам прибирає квартиру та не потребує допомоги ОСОБА_2 .
 
Твердження заявника у касаційній скарзі на те, що позивач недоотримував грошових коштів у зв`язку із тим, що відповідач за їх рахунок здійснювала сплату комунальних платежів, не свідчать про невиконання останньою умов договору та ухиляння від взятих на себе зобов`язань, оскільки умови пункту 7 спадкового договору не містять чіткого кола обов`язків відповідача щодо виконання вказаного договору, умови пункту спрямовані на задоволення якомога більших життєво необхідних потреб віджчужувача, при цьому сплата комунальних рахунків позивача відповідачем ОСОБА_1 не заперечувалось.
 
Таким чином, оскільки недобросовісна поведінка позивача вказує про його ухилення від отримання виконання відповідачем зобов`язань, обумовлених спадковим договором, вчинення з його боку перешкод в їх виконанні, а не з істотного порушення відповідачем умов укладеного договору, оскільки саме позивачем не приймалося виконання зобов`язання з боку відповідача, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, (провадження № 14-446цс18)).
 
Таким чином, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). 
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Постанову Сумського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович