ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 672/132/23
Провадження № 33/4820/219/23
Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Селезньової М.Д., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Олійника О.В., законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Городоцького районного суду Хмельницької області від 06 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою,  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого,
визнано винним у  вчиненні адміністративного  правопорушення, 
передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн., який стягнути в дохід держави.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) в дохід держави.
       За постановою суду,  24.01.2023 близько 17 год.00 хв. ОСОБА_1 , знаходячись в автомобілі, неподалік Сатанівської ЗОШ, по АДРЕСА_2 , вчинив відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягало у висловлюванні в його адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю неповнолітньому ОСОБА_2 .
Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП України, згідно якої передбачена адміністративна відповідальність за насильство в сім"ї, а саме: умисне вчинення дій психологічного характеру (погрози), внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров"ю потерпілої особи.
       Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, провадження закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
       Вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, оскільки він не вчиняв даного правопорушення. Свідків на місці події не було, а вказані обставини, в заяві потерпілої ОСОБА_3 , є надуманими, так як малолітній ОСОБА_4 є їх спільним сином, і він, як батько, має право на побачення з останнім. Доказів, які б підтверджували зазначені обставини, в заяві потерпілої ОСОБА_3 , в матеріалах справи не має.
Апелянт стверджує, що колишня співмешканка ОСОБА_3 , у такий спосіб, намагається йому помститися, тому зацікавлена притягнути його до відповідальності за ніби-то вчинене насилля щодо неї та малолітнього ОСОБА_4 .
Звертає увагу на те, що працівником поліції не перевірені ті факти, які зазначає потерпіла у заяві, оскільки він не веде аморальний спосіб життя та не вживає алкоголь.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 - Ковальчук Н.В., яка вважає рішення суду першої інстанції законним, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Відповідно до вимог ст.ст.251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.
Отже, враховуючи особливості правопорушення і виходячи з вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи, окрім іншого, зобов`язаний був з`ясувати, в чому саме полягало вчинення домашнього насильства і чи винен ОСОБА_1 у цьому.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що при її розгляді суд дотримався вказаних вимог закону.
У місцевому суді допитано потерпілу, свідків, досліджено в сукупності наявні у справі документи.
Так, у судовому засіданні першої та апеляційної інстанції  ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що того дня він під`їхав до школи, де навчається його син і запропонував йому поїхати до нього в квартиру, яку він орендує. Син погодився. Ніяких дій, спрямованих на заподіяння шкоди психічному здоров`ю його неповнолітньому сину, не вчиняв. 
Згідно з поясненнями законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , в суді першої та апеляційної інстанції, між нею та ОСОБА_1 , на протязі тривалого часу, склались неприязні стосунки внаслідок неправомірної поведінки колишнього співмешканця до неї та їх неповнолітнього сина. Так, 24.01.2023 року син ОСОБА_4 вчасно не повернувся додому, на телефонні дзвінки не відповідав, його місцезнаходження було їй невідомо. Лише після пошуків та звернення до поліції, ОСОБА_1 привіз сина додому. Після цього дитина повідомила їй, що батько змусив його їхати до нього, не дозволив повідомити про місцезнаходження, кричав на нього, висловлювався нецензурною лайкою, і нецензурно ображав, погрожував забрати телефон, якщо той не буде відповідати йому. Вказує, що син повернувся зляканий, так як він боїться батька, через що вони звернулися за соціально-психологічною допомогою. Такі відносини батька до сина мають системний характер, хлопчик боїться його, навіть, коли баче батьківську автівку.
Крім того, судом першої інстанції, поза межами зали судового засідання, з метою не нанесення психологічної травми дитині, було проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_4 , під час якої останній пояснив, що боїться батька    ОСОБА_1 , так як той постійно на нього свариться, дорікає в тому, що він «поганий син», тощо. ОСОБА_4 не знає як поводитись в таких ситуаціях, та відчуває страх і провину. Так, 24 січня 2023 року батько під`їхав до школи, де ОСОБА_4 був зі своїми друзями і наказав йому сісти в автомобіль. Разом з батьком він поїхав на його орендовану квартиру, при цьому він заборонив телефонувати мамі і повідомити своє місцезнаходження. Деякий час вони спілкувалися спокійно, а потім батько почав на нього кричати, ображати, застосовуючи нецензурну лайку. ОСОБА_4 вважає, що тато не змінить своє ставлення до нього, тому не бажає з ним спілкуватись. Під час спілкування ОСОБА_4 розповів, що іноді просипається вночі від страху, що це пов`язано із погрозами батька про спільне проживання та із ставленням останнього до нього. 
Обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підтверджуються даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №628161 від 02.02.2023 року, заяви ОСОБА_7 від 27.01.2023 року, письмових пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, довідки ЦНСП Сатанівської селищної ради №1 від 01.03.2023 року.
Відповідно до п. 4. ч. 1 ст.1 Закону України «Про попередження насильства у сім`ї» психологічним насильством в сім`ї є насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.
Положеннями ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. 
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно з п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Національне законодавство України передбачає право дітей на повагу до гідності та честі. Так, стаття 10 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26 квітня 2001 року зазначила, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї , навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечувати принципи, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.
З 27 вересня 1991 року в Україні діє Конвенція про права дитини, прийнята 20 листопада 1989 року Генеральною Асамблеєю ООН. Стаття 16 Конвенції закріплює право дитини на захист від усіх форм незаконного втручання в життя дитини, її свободи. «Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, тайну кореспонденції або незаконного посягання на її честь та гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання».
Уважаю, що висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого малолітнього ОСОБА_4 , та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження та підтверджуються належними та допустимими доказами, яким місцевим судом дана правильна оцінка.
До такого висновку суд апеляційної інстанції прийшов з огляду на те, що нецензурні висловлювання та словесні образи, погрози ОСОБА_1 на адресу малолітнього сина ОСОБА_4 були спрямовані на обмеження його волевиявлення, і такі дії завдали шкоди психічному здоров`ю потерпілого.
З огляду на викладені обставини, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення позбавлені підстав. 
Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги позицію сторони захисту щодо відсутності таких доказів у справі як покази свідків, відео або звукозапис, оскільки специфіка вчинення домашнього насильства полягає саме в тому, що воно вчиняється в обмеженому колі осіб, у даному випадку, один на один між батьком і сином. Підстав не довіряти словам дитини не було ні в суду першої, немає і в суду апеляційної інстанції. Пояснення, які давав малолітній ОСОБА_1 поліцейському, у присутності фахівця із соціальної роботи ОСОБА_8 , співпадають з поясненнями, наданими ним суду. 
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення, не вбачається. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення.
Адміністративне стягнення накладено відповідно до вимог ст.33 КУпАП.
Відтак, підстави для скасування постанови місцевого суду та закриття провадження, на підставі п.1ч.1ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення відсутні.
Керуючись ст.294 КУпАП,
п о с т а н о в и л а:

Постанову Городоцького районного суду Хмельницької області від 06 березня  2023 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду                                Кулеша Л.М.