П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/15756/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Мультян Марина Бондівна 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
10 квітня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Граб Л.С. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по квітень 2014 року (включно), у жовтні 2014 року, у січні 2015 року, з березня 2015 року по травень 2015 року (включно), з вересня 2015 року по листопад 2015 року, у січні 2016 року, з січня 2017 року по 01.03.2018 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2014 року по квітень 2014 року (включно), у жовтні 2014 року, у січні 2015 року, з березня 2015 року по травень 2015 року (включно), з вересня 2015 року по листопад 2015 року, у січні 2016 року, з січня 2017 року по 01.03.2018 року, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2019 за №61 позивача виключено із списків військової частини із 16.03.2019. Однак, при звільненні не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 30.04.2016 по 01.03.2018, що стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі 120/3274/21-а зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 30.04.2016 по 01.03.2018.
На виконання рішення суду, позивачу нараховано та виплачено індексацію із урахуванням базового місяця 2016 року.
Не погоджуючись з даними нарахуваннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Зокрема, суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з січня 2014 року по квітень 2014 року (включно), у жовтні 2014 року, у січні 2015 року, з березня 2015 року по травень 2015 року (включно), з вересня 2015 року по листопад 2015 року, у січні 2016 року (включно) є протиправною, тому відповідача слід зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.
Щодо періоду травня-вересня 2014 року, листопада-грудня 2014 року, лютого 2015 року, червня-серпня 2015 року, грудня 2015 року, лютого-грудня 2016 року, судом встановлено, індексація грошового забезпечення позивачу в цей період виплачувалася, тому підстав задовольняти позов у відповідній частині не має.
Також судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача в частині ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2017 по 01.03.2018, тому, на думку суду, задоволенню підлягає й похідна вимога щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за вказаний період.
Разом з тим, правових підстав для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період з 01.03.2018 по 03.01.20219 судом не знайдено.
Щодо вимоги позивача про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за спірний період враховуючи базовий місяць січень 2008 року, суд зазначив, що така вимога є передчасною, оскільки саме в процесі виконання судового рішення, в разі набрання ним законної сили, відповідач в порядку, встановленому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком № 1078, буде визначати базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (стаття 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").
Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, відповідно до якого, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
З матеріалів адміністративної справи, зокрема з копії карток грошового забезпечення позивача, наданих Центральним архівним відділом Національної гвардії України вбачається, що у спірному періоді відповідачем нараховувалась та виплачувалась позивачу індексація грошового забезпечення, зокрема у травні-вересні 2014 року, у листопаді-грудні 2014 року, у лютому 2015 року, у червні-серпні 2015 року, у грудні 2015 року, у лютому-грудні 2016 року.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з січня 2014 року по квітень 2014 року (включно), у жовтні 2014 року, у січні 2015 року, з березня 2015 року по травень 2015 року (включно), з вересня 2015 року по листопад 2015 року, у січні 2016 року (включно) є протиправною. Як наслідок, відповідача слід зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.
Що ж до періоду травня-вересня 2014 року, листопада-грудня 2014 року, лютого 2015 року, червня-серпня 2015 року, грудня 2015 року, лютого-грудня 2016 року, то враховуючи, що індексація грошового забезпечення позивачу в цей період виплачувалася, тому підстав задовольняти позов у відповідній частині не має.
Судом також встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 не виплачувалась індексація грошового забезпечення позивача починаючи з 01.01.2017 по 01.03.2018, тому, бездіяльність відповідача в частині ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2017 по 01.03.2018 також є протиправною. В цьому випадку також вірним є рішення суду першої інстанції щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за вказаний період.
Щодо вимоги позивача про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за спірний період враховуючи базовий місяць січень 2008 року, суд першої інстанції зазначив, що така вимога є передчасною, оскільки саме в процесі виконання судового рішення, в разі набрання ним законної сили, відповідач в порядку, встановленому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком № 1078, буде визначати базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
Колегія суддів з даного приводу зазначає, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу, належить до виключної компетенції відповідача при нарахуванні та виплаті відповідних сум.
Таким чином, саме в процесі виконання судового рішення, в разі набрання ним законної сили, відповідач в порядку, встановленому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком № 1078, буде визначати базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 у справі №240/11882/19. Такої ж позиції дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, що свідчить ряд постанов від 18.01.2021 у справі № 560/3885/20, від 21.01.2021 у справі №120/3541/20-а, від 26.01.2021 у справі № 120/3879/20-а, від 16.06.2022 у справі № 120/17094/21-а та інші.
Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в частині задоволених позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.
Щодо доводів апеляційної скарги, варто зауважити, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції, скаржником наведено мотиви щодо незгоди з визначенням базового місяця при виплаті індексації грошового забезпечення позивача. Однак, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача в цій частині, а саме, щодо нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за спірний період враховуючи базовий місяць січень 2008 року. Зазначені доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року, відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
          
Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Граб Л.С.