Справа № 346/4164/22 
Провадження № 22-ц/4808/591/23 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                                Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Петрів Д.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 27 березня 2023 року, ухвалене в складі судді Васильковського В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - ОСОБА_3 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.07.2022 року, приблизно о 22 год. 20 хв., водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz GL 320 CD1», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись ділянкою вулиці Шевченка, що у с. Шепарівці Коломийської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області у напрямку м. Надвірна, допустив наїзд на прямий острівець кільцевої розв`язки, унаслідок чого автомобіль перекинувся. У результаті ДТП водій ОСОБА_5 та його пасажир ОСОБА_3 від отриманих травм померли на місці пригоди. За даним фактом ДТП уповноваженими органами було внесено відомості до ЄРДР під №12022090000000209 від 12.07.2022 року та розпочато досудове розслідування.
Внаслідок загибелі ОСОБА_3 . ОСОБА_1 , яка є його дружиною, завдано моральну шкоду, а малолітній ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є його донькою, - моральну шкоду та шкоду, пов`язану з втратою годувальника. Законним представником малолітньої ОСОБА_6 є її мати ОСОБА_1 .
У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Benz GL 20 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання ДТП була застрахована у АТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу №АТ7865950, останній є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Пунктом 27.3 даної статті передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
ДТП трапилась 11.07.2022 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 6500,00 грн. Таким чином розмір відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, що належить малолітній ОСОБА_2 становить 234000,00 грн. (6500,00 грн. х 36 = 234000,00 грн.).
Загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 78000 грн. (6500,00 х 12 = 78000,00 грн.).
Оскільки у загиблого ОСОБА_3 , крім дружини ОСОБА_1 та малолітньої доньки ОСОБА_2 , є ще батьки - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , то ОСОБА_1 як дружині та малолітній ОСОБА_2 як доньці належить по 1/4 від загального розміру відшкодування моральної шкоди, тобто по 19500 грн. кожній.
Ліміт відповідальності АТ «Страхова група «ТАС» за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого становить 260000 грн. Таким чином з АТ «Страхова група «ТАС» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 19500,00 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , 19500,00 грн. моральної шкоди та 221000,00 грн. (до ліміту відповідальності) шкоди, заподіяної втратою годувальника.
Посилаючись на зазначене, просили стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 19500,00 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , 19500,00 грн. моральної шкоди та 221000 грн. відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, а також на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27 березня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах, відшкодування, пов`язане з завданою моральною шкодою, в розмірі 19500 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відшкодування, пов`язане з завданою моральною шкодою, в розмірі 19500 грн. та відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, в розмірі 221000 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір в розмірі 2600 гривень.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ «Страхова група «ТАС» подало апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи.
Зазначає, що позивач не зверталася до АТ «Страхова група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування та не подавала жодних документів для виплати суми страхового відшкодування в порядку, передбаченому законодавством (п. 1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), внаслідок чого, питання про виплату такого не розглядалося. А тому звернення позивача до суду за захистом своїх прав є безпідставним. Факту порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача з боку АТ «Страхова група «ТАС» не було.
Також вказує, що в порушення вимог ст.ст. 33-1 та 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач не надав страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, зокрема, документального підтвердження того, що у справі спірного ДТП завершене кримінальне провадження та прийняте рішення, яке набрало законної сили. Тому оскаржуване рішення суду є передчасним, адже надані позивачем докази не можуть замінити собою вирок або ухвалу про закриття кримінального провадження.
Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги доводи відповідача про неможливість прийняття рішення по справі до моменту набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні, оскільки від фактів, встановлених під час розгляду кримінальної справи щодо наявності чи відсутності вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, у скоєнні спірної ДТП, та настання смерті потерпілої особи, в тому числі буде залежати наявність або відсутність обставин, що є підставами для задоволення або відмови в задоволенні позовних вимогу у цій справі.
Стверджує, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення страхового відшкодування за втрату годувальника одноразовим платежем у розмірі 221000 грн. є порушенням норм матеріального права та правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 05.02.2020 року у справі №325/440/19.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати, судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги стягнути з позивача.
Представник позивача - адвокат Коневалик А.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду позивач має право звернутися до суду, не звертаючись із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика. Твердження відповідача про відсутність доказів того, що смерть ОСОБА_3 є наслідком ДТП, передчасність рішення суду, оскільки кримінальна справа ще не розглянута спростовується наявними в матеріалах справи доказами: витягом ЄРДР по кримінальному провадженню №120220900000000209 від 12.07.2022 року, Висновком судово-медичної експертизи №99 від 18.08.2022 року, свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 , постановою Івано-Франківської обласної прокуратури від 24.10.2022 року про закриття кримінального провадження. Щодо посилання відповідача на те, що відшкодування втрат годувальника для малолітньої дитини повинно здійснюватись щомісячними платежами, а не одноразово, то такі вважає безпідставними з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 25.11.2020 року у справі №747/522/19.
Позивач в судовому засіданні апеляційного суду та її представник в режимі відеоконференції щодо задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник апелянта в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про дату, час та місце слухання справи належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності представника апелянта.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.07.2022 року приблизно о 22 год. 20 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz GL 320 CD1», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись ділянкою вулиці Шевченка, що у с. Шепарівці Коломийської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області у напрямку м. Надвірна, допустив наїзд на прямий острівець кільцевої розв`язки, унаслідок чого автомобіль перекинувся. У результаті ДТП водій ОСОБА_5 та його пасажир ОСОБА_3 від отриманих травм загинули на місці пригоди. Відомості по даному факту внесені за №12022090000000209 від 12.07.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що свідчить відповідний витяг (а.с. 8).
Згідно копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12 липня 2022 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14).
Відповідно до копій Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.05.2021 року та повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 25.03.2022 року ОСОБА_1 являється дружиною померлого ОСОБА_3 , а малолітня ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_1 , - його дочкою (а.с. 15, 16).
Згідно копії повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 17.03.2004 року батьками померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с. 18).
Листом Слідчого управління Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області №9301/108/24/02-22 від 30.09.2022 року повідомлено, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12022090000000209 від 12.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Станом на вказаний час у межах кримінального процесуального законодавства України під процесуальним керівництвом Івано-Франківської обласної прокуратури триває досудове розслідування, проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на забезпечення швидкого, повного та неупередженого дослідження всіх обставин правопорушення, встановлення та притягнення до передбаченої Законом відповідальності винуватих oci6. Про результати розслідування та прийняте процесуальне рішення у кримінальному провадженні його учасників буде поінформовано додатково СУ ГУНП згідно з вимогами КПК Країни. Одночасно направлено копію Висновку судово-медичної експертизи №99 від 18.08.2022 року трупа ОСОБА_3 (а.с. 9).
За змістом копії Висновку експерта №99 від 18.08.2022 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_3 виявлено, що об`єм, характер та морфологія наявних у ОСОБА_3 ушкоджень, даютъ підстави вважати, що всі вони утворились прижиттєво; безпосередньо перед настанням смерті останнього, вiд дії тупих твердих предметів, за винятком різаних ран i саден в ділянках рук, які утворились вiд дії гострих предметів, найбільш ймовірно від дії уламків «осипу» скла. Враховуючи характер ушкоджень, їх локалізацію, морфологію, об`єм та взаємне розташування на тiлi померлого, а також дані обставин справи, вважаю, що ушкодження ОСОБА_3 могли бути спричинені при транспортній травмі в салоні автомобіля внаслiдок контакту (ударiв) тіла до деталей салону автомобіля, в момент його зіткнення з перешкодою. Смерть ОСОБА_3 настала вiд поєднаної травми тіла, з переломами кісток черепу та кісток скелету, i ушкодженням внутрішнiх органів, про що свiдчать: характер, морфологія та об`єм вищезазначених (в пункті 1. даних Підсумків) ушкоджень голови, тулубу та кінцівок; скупчення крові в порожнинах тіла (об`ємом в плевральній справа 300 мл, зліва 50 мл; в черевній порожнині 100 мл); значні крововиливи в тканинах місць розривів внутрішніх органів та переломів кісток скелету; нерівномірне, переважно, знижене кровонаповнення тканин внутрішніх органів та судин тіла, крововиливи під ендокардом лівого шлуночку серця, набряк-набухання тканини головного мозку. Враховуючи вираженість трупних змін (ступінь охолодження трупу, прояву трупного заклякання, локалізації та характеру трупних плям) та стан тканин внутрішніх органів на момент розтину трупа в морзі (12.07.2022 року на 08.00-12.00 годину), а також причину смерті та дані обставин справи, є пiдстави вважати, що давність настання смерті ОСОБА_3 не суперечить часу її настання, вказаному слiдчим в описовій частині постанови. При судово-токсикологічному дослiдженні в крові трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,71 проміле. Це свiдчить про те, що останній незадовго до смерті вживав спиртні напої та на момент настання смерті перебував у алкогольного сп`яніння, яке за життя могло вiдповiдати сильному алкогольному сп`янінню (а.с. 10-13).
Відповідно до копії витягу перевірки чинності полісу внутрішнього страхування цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «MERCEDES-BENZ GL 320 CD1», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до Полісу №АТ1865950 на 11.07.2022 року була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (а.с. 19).
Постановою Івано-Франківської обласної прокуратури від 24.10.2022 року кримінальне провадження, внесене 12.07.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022090000000209, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 (особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю) (а.с. 56-58).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за встановлених фактичних обставин справи доведено обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_4 , який керував автомобілем марки «Mercedes-Benz GL 320 CD1», д.н.з. НОМЕР_1 , у результаті якої він та його пасажир ОСОБА_3 від отриманих травм загинули на місці пригоди, а також те, що цивільно-правова відповідальність водія даного автомобіля на момент настання ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» згідно полісу №АТ7865950. Таким чином страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому суд погодився з розміром шкоди, який визначено позивачем.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Закон №1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У Законі №1961-IV детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто як потерпілого, так і страховика.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Як зазначено в правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19), із аналізу наведених норм спеціального Закону №1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Разом з тим у Законі №1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.
Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону №1961-IV не містять.
У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону №1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к (провадження №13-24кс19), від висновків якої вважала за необхідне відступити колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону №1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду при цьому послалася на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі №227/3573/16-ц, у якій зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку.
Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 серпня 2018 року у справі №227/3573/16-ц (провадження №61-15026св18), Касаційний кримінальний суду складі Верховного Суду у постанові від 30 серпня 2018 року у справі №732/865/16-к, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №643/19957/15-ц (провадження №61-9436св18), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 9 квітня 2020 року у справі №537/5586/17 (провадження №61-39460св18).
Наведене спростовує доводи апелянта про те, що відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування, оскільки позивач не зверталася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.
Як вбачається з матеріалів справи, страховий випадок (ДТП) стався 11.07.2022 року, а ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом 05.10.2022 року, тобто в межах установленого законом річного строку. А отже відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування з питання порушення строку звернення.
За таких обставин висновок місцевого суду про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь позивача компенсації моральної та майнової шкоди є обґрунтованим.
Що стосується посилань апеляційної скарги на те, що позивач не надала страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, зокрема, документального підтвердження того, що у справі спірного ДТП завершене кримінальне провадження та прийняте рішення, яке набрало законної сили, а тому оскаржуване рішення суду є передчасним, саме від фактів, встановлених під час розгляду кримінальної справи щодо наявності чи відсутності вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, у скоєнні спірної ДТП, та настання смерті потерпілої особи, в тому числі буде залежати наявність або відсутність обставин, що є підставами для задоволення або відмови в задоволенні позовних вимогу у цій справі, то такі також не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Так, статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.
Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №556/1514/16-ц (провадження №61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20 (провадження №61-19906св21), від 05 жовтня 2022 року у справі №208/4598/21 (провадження №61-6997св22).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі №280/1222/17 (провадження №61-42888св18).
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 (провадження №61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19 (провадження №61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21).
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №242/1930/21 (провадження №61-17923св21), від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20 (провадження №61-19906св21), від 05 жовтня 2022 року у справі №208/4598/21 (провадження №61-6997св22).
Враховуючи наведене, посилання апелянта на необхідність відмови в задоволенні позову з підстав відсутності судового рішення у кримінальному провадженні по факту ДТП є такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні вказаних норм права.
Крім того під час розгляду справи в суді першої інстанції 25.11.2022 року представником позивача долучено до матеріалів справи копію постанови Івано-Франківської обласної прокуратури від 24.10.2022 року, якою кримінальне провадження, внесене 12.07.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022090000000209, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 (особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю) (а.с. 56-58).
Установивши, що внаслідок ДТП позивачці та її малолітній дитині заподіяно шкоди, пов`язаної зі смертю її чоловіка (батька), цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, була застрахована у відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що така подія є страховою та у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачці шкоду, заподіяну смертю потерпілого. Розрахунок суми такого відшкодування відповідає вищевказаним нормам права.
Щодо тверджень апелянта про те, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення страхового відшкодування за втрату годувальника одноразовим платежем у розмірі 221000 грн. є порушенням норм матеріального права та правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 05.02.2020 року у справі №326/440/19, то такі також не спростовують правильності висновків суду.
Як зазначено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі №304/936/19, відступу від загального порядку відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, щомісячними платежами, використовуючи закладені в частині першій статті 1202 ЦК України принципи, заявник повинен вказати й довести наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик - надати оцінку цим обставинам та ухвалити відповідне рішення.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ)) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.
У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.
Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.
Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.
Стягуючи страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 як законного представника малолітньої дитини покійного ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцевий суд правильно виходив із найкращого забезпечення інтересів дитини, тобто врахував обставини, які мають істотне значення.
Колегія судів погоджується з вказаним висновком суду про можливість стягнення зазначеного відшкодування одноразовим платежем, відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України, з врахуванням встановлених обставин справи, що відповідає особливому захисту дитини, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлює порушення майнового права дитини, та узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, сформульованим у постанові від 05 грудня 2022 року у справі №304/936/19, висновком Верховного Суду в постанові від 25 січня 2023 року у справі №127/20555/20 (провадження №61-8628св21).
Таким чином, повно та всебічно встановивши обставини справи, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 27 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                       О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 18 травня 2023 року.