Справа № 352/189/23 
Провадження № 33/4808/284/23 
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП 
оловуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 . 
Суддя-доповідач Гриновецький Б.М. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Гриновецький Б.М. з участю захисника Аверкової С.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Тисменицького районного суду від 20.03.2023 року щодо нього,

                                        в с т а н о в и в :
Цією постановою                                 ОСОБА_2 ,
                                                        ІНФОРМАЦІЯ_1 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП і накладено штраф 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
        ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 29.01.2023 в 01 год 30 хв по вул. Миру в с. Драгомирчани, керував транспортним засобом Тойота, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено в медзакладі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 оспорює законність й обґрунтованість постанови суду, вважає, що вона є незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неповним встановленням обставин, необхідних для вирішення справи, недоведеності встановлених обставин, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що копію протоколу та акту огляду йому не було вручено, а підписи на них не його, в протоколі не вказано підпункт пункту 2.9 ПДР України, свідки зазначені в ньому при його складенні були відсутні. Разом з тим, вказує, що вже суд зазначив в змісті своєї постанови, що ним порушено п.2.9А ПДР України. Суд безпідставно відхилив його доводи, а розгляд справи проведено формально і упереджено, чим було порушено повторно його право на захист. Крім того, вважає, що відеозапис долучений до матеріалів справи не можна вважати належним доказом, так як він не є безперервним, з нього не можна встановити факт керування транспортним засобом, оскільки автомобіль був припаркований і функцію водія він не виконував, однак з даного відеозапису вбачається, що йому не були роз`яснені його права та не залучені свідки. Тому належних доказів його вини на думку апелянта в матеріалах справи немає. Просить постанову судді скасувати, провадження у справі щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Апеляційний розгляд справи проведено без участі ОСОБА_2 за клопотанням його захисника.
З`ясувавши обставини справи, проаналізувавши апеляційні доводи та пояснення захисника про підтримання апеляції, апеляційний суд прийшов до переконання про задоволення апеляційної скарги.
Згідно ст.ст. 7, 280, 283 КУпАП постанова судді в справі про адміністративне правопорушення повинна бути законною й обґрунтованою.
Постанова щодо ОСОБА_2 цим нормам закону не відповідає, тому підлягає скасуванню через істотні процесуальні порушення.
В діях  ОСОБА_2 є певні ознаки правопорушення, але його вину не підтверджено у встановленому законом порядку.
Судом першої інстанції не враховано вимоги практики ЄСПЛ про те, що особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства.
Суд не мав процесуального права проводити судовий процес без даних про вручення ОСОБА_2 копії протоколу про правопорушення. Апелянт заперечив таке вручення, що підтверджується відеозаписом події (а.с. 10), на якому не зафіксовано даний факт, у справі немає документальних підтверджень про вручення йому такої копії або надсилання її поштою. Тому апеляційний суд розцінює це як істотне порушення ОСОБА_2 права на захист, оскільки йому фактично не пред`явлено адміністративне звинувачення, йому не вручено акт звинувачення, що передбачено ст. 254 КУпАП. Таке порушення є процесуальною перешкодою для притягнення його до відповідальності. Суд не має повноважень на вручення такої копії протоколу, оскільки не є стороною обвинувачення. Це може бути виконано лише працівником поліції. Суд повинен повертати справу органу поліції на доопрацювання й усунення цього порушення. 
Справа підлягала поверненню органу поліції ще й тому, що в протоколі про правопорушення не вказано підпункт «а» пункту 2.9 ПДР. Суд не може усувати таке порушення, оскільки не є стороною обвинувачення і не може виходи за межі адміністративного обвинувачення, яке зазначено в протоколі.
Апеляційний суд не може спростувати доводи апелянта та його захисника, які підтверджується відеозаписом події про те, що ОСОБА_2 на початку огляду і при процедурі проходження огляду на стан сп`яніння, не було належно роз`яснено і забезпечено право на реальну допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його конституційного права на правовий захист (ст. 59 Конституції України) і ставить під сумнів висновок суду про доведеність вини правопорушника, що в силу того ж правового принципу «плодів зіпсованого дерева» дає підстави визнати всі здобуті поліцейськими дані у цій справі недопустимими доказами.Вказане порушення не усувається посиланням в протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні протоколу.
Судом залишено без належної правової оцінки сам факт керування ОСОБА_2 автомобілем, що оспорюється в апеляції та підтримано його захисником. Цю обставину не підтверджують дані відеозапису події. Цей сумнів слід трактувати на користь водія відповідно до положень ст. 62 Конституції України.
Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що протокол не може бути доказом вини правопорушника. Хоча норми КУпАП визнають протокол за доказ у справах про адміністративні правопорушення, однак апеляційний суд вважає це порушенням принципу верховенства права, загальних засад правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини, оскільки протокол це лише форма викладу адміністративного звинувачення, де може бути лише перелік обвинувачення правопорушника, а сам протокол не є доказом його вини.
За таких обставин апеляційний суд немає процесуально-правових підстав для відхилення апеляційних доводів апелянта про недоведеність вини ОСОБА_2 , тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду – скасуванню, як невмотивована й необґрунтована.
За вищенаведених порушень постанова підлягає скасуванню, а справа підлягала б направленню на новий судовий розгляд. Але згідно ст. 294 КУпАП для повернення справи на новий розгляд в апеляційного суду немає повноважень.
З огляду на викладене, ОСОБА_2 підлягав би виправданню за недоведеністю його вини, однак чинний КУпАП не передбачає такої підстави.
Тому, враховуючи практику ЄСПЛ та загальні принципи судочинства, верховенство права, апеляційний суд констатує істотні порушення при оформленні протоколу та судовому розгляді справи, що є підставою для скасування оскарженої постанови і закриття справи за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

К е р у ю ч и с ь ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову Тисменицького районного суду від 20.03.2023 року щодо нього скасувати, провадження у справі закрити на підставі ст. 247 п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                Б.М. Гриновецький