ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" червня 2023 р.                                                     Справа №909/187/23

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                   Бойко С.М.,
суддів:                                                                                           Бонк Т.Б., 
  Якімець Г.Г.,

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" б/н від 13.04.2023
на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2023, суддя Скапровська І.М., м. Івано-Франківськ, повний текст ухвали складено 03.04.2023
про передачу справи на розгляд іншого суду
за позовом приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", м. Івано-Франківськ
до відповідача ТОВ "Засоби промислового захисту", м. Львів 
про стягнення 15 128,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст позовних вимог
27.02.2023 приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Засоби промислового захисту" про стягнення 15 128,77 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" зазначило, що відповідач належним чином не виконав умови договору про закупівлю товарів №2022/2248 від 23.12.2022, а саме своєчасно не поставив товар, обумовлений пунктом 1.1. договору, що послугувало підставою для нарахування 1 % пені та штрафу в розмірі 10% від вартості недопоставленого товару (пункт 8.2. договору).
Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 173, 193, 230-232, ГК України, ст.ст. 530, 610, 611, 655, 662, 712 ЦК України.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2023 справу № 909/187/23 за позовом ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" до ТОВ "Засоби промислового захисту" про стягнення 1 % пені від вартості недопоставленого товару у сумі 11 766,82 грн., штрафу у розмірі 10% від вартості недопоставленого товару в сумі 3361,95 грн. та судових витрат - передано за підсудністю до Господарського суду Львівської області.
Ухвала суду мотивована тим, що предметом спору у цій справі є стягнення штрафу та пені, що є мірою відповідальності за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань, а не місцем виконання договору в розумінні ч. 5 ст. 29 ГПК України.
Відтак враховуючи положення ч.ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України місцевий господарський суд дійшов висновку про передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Львівської області. 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаною ухвалою суду ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" (позивач) звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2023, а справу направити для продовження розгляду до Господарського суду Івано-Франківської області.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що спір в цій справі виник на підставі ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України та може бути розглянутий Господарським судом Івано-Франківської області, оскільки договір про закупівлю товарів №2022/2248 від 23.12.2022 може бути виконаний виключно у м. Івано-Франківськ.
Відповідач не скористався своїм правом, відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України не подав.
Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 271 ГПК України вказана апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається
Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Львівської області на підставі частин 1, 2 статті 27 ГПК України.
Предметом апеляційного перегляду є обставини щодо наявності чи відсутності процесуальних підстав для постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.
Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України), в тому числі і територіальну.
В силу частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.
Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.
Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Зазначений припис поширює свою дію абсолютно на всі випадки, коли процесуальне законодавство не обумовлює будь-якого відмінного варіанту стосовно конкретного виду справ, а тому іменується загальним, адже діє як загальне правило, на відміну від інших видів підсудності, що застосовуються як спеціальне правило підсудності.
Вищевказане обумовлене тим, що на противагу іншим правовим положенням про підсудність, норма ст. 27 Господарського процесуального кодексу України не обмежується директивою про певну категорію справ, які необхідно розглядати за цим правилом підсудності, у той час як всі інші правові норми кореспондуються із характеристиками справи за предметною або суб`єктною ознакою, а тому підлягають застосуванню виключно у випадку кореляції конкретної справи з цими ознаками.
Відповідно до ч.3 ст.45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційної колегією, місцезнаходженням відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Засоби промислового захисту" є адреса: 79041, м. Львів, вул. Городоцька, 162, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Водночас за умовами ч.1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
У всіх передбачених приписами статті 29 ГПК України випадках, альтернатива загальному правилу підсудності для позивача є факультативною, оскільки позивач самостійно та на власний розсуд може обирати між використанням як загального правила підсудності, так і застосуванням передбаченого законом альтернативного (одного або декількох).
Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів  (ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці або, які виникають з договорів, в яких визначено місце виконання. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається  на підставі ст.27 Кодексу.
Правило територіальної підсудності, закріплене у ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, є прикладом підсудності, яка застосовується для деяких позовів, особливий характер яких обумовлює доцільність надання позивачеві можливості пред`явити позов не лише в судах за місцем знаходження відповідача, тобто у порядку застосування положень загальної територіальної підсудності, але і в інших судах.
Відтак, нормами процесуального права позивачу надано право за певних умов обирати між господарськими судами, яким підсудна справа.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2022 ТОВ "Засоби промислового захисту" (постачальник) та ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" (покупець) укладено договір про закупівлю товарів за № 2022/2248, за змістом якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити товар: костюм робочий в кількості 850 штук та костюм охоронника в кількості 30 штук. 
Позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з відповідача (на підставі п. 8.2. договору) пені в розмірі 11  766,82 грн. та штрафу в розмірі 3  361,95 грн. за порушення строків поставки товару, визначеного договором. Місце виконання договору є місто Івано-Франківськ, тобто виконання основного зобов`язання територіальна підсудність Господарського суду Івано-Франківської області.
Відповідно до ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.
За загальним правилом, місце виконання зобов`язання узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з його умов, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.
Статтею 197 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.
Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору, товар, що є предметом поставки за цим договором (костюм робочий в кількості 850 шт. та костюм охоронника в кількості 30 штук), відвантажується постачальником за адресою: Центральний склад АТ "Прикарпаттяобленерго", м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34/1. Графік роботи Центрального складу АТ "Прикарпаттяобленерго": понеділок-четвер з 08-00 до 17-15 год.; п`ятниця з 8-00 до 16-00 год.; перерва на обід з 12-00 до 13-00 год. Державні свята, субота та неділя – вихідні (п. 5.4 договору).
У зв`язку з чим, місцем виконання договору про закупівлю товарів №2022/2248 від 23.12.2022 (поставка/передача товару) визначено місто Івано-Франківськ.
Системний аналіз положень ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України та ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України вказує на можливість пред`явлення позову як до господарського суду за місцезнаходженням відповідача, так і до господарського суду за місцем виконання договору.
Таким чином, якщо у договорі чітко вказано місце його виконання, до позову, що подається за умови існування у договорі відповідної умови (місце виконання - місто Івано-Франківськ) та предмет дослідження у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що у позивача наявне право обирати суд, який має розглянути спір, або за місцезнаходженням відповідача відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, або за місцем поставки товару (виконанням договору) згідно з положеннями ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України. Тобто, ст. 29 Господарський процесуальний кодекс України передбачає альтеративну підсудність за вибором позивача.
За таких обставин, позивач звернувшись з позовом до Господарського суду Івано-Франківської області, правомірно скористався наданим йому процесуальним правом щодо вибору суду, у відповідності до положень ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України.
Відтак, беручи до уваги право позивача на вибір суду, якому підсудна справа, та звернення позивача саме до Господарського суду Івано-Франківської області, справа №909/187/23 має розглядатись цим судом.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом положень ст. 29 Господарського процесуального кодексу України  знайшли своє підтвердження.
Отже, при винесенні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необхідності передачі справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Львівської області, з підстав визначених положеннями ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до прийняття ухвали з порушенням норм процесуального права. 
Відповідно до ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення в тому числі і норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України, апеляційна скарга приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" б/н від 13.04.2023 підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2023 - скасуванню, з направленням справи № 909/187/23 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про направлення справи для продовження розгляду справи по суті, то розподіл судових витрат слід здійснити суду першої інстанції за наслідками розгляду справи по суті відповідно до вимог ч. 4 ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 280-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" б/н від 13.04.2023 – задоволити.
Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2023 у справі №909/187/23 скасувати.
Справу №909/187/23 направити до Господарського суду Івано-Франківської області для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                              Бойко С.М.

Судді                                                                                        Бонк Т.Б.
                                                                                              
                                                                                          Якімець Г.Г.