КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 761/13112/20                                           Головуючий у суді першої інстанції - Притула Н.Г.
Номер провадження № 22-ц/824/5632/2023                                             Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2023 року                                                                                             м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевич Олександр Васильович, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на дії державного виконавця, -
ВСТАНОВИВ:
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця, у якій просила суд: визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевич О.В., яка виразилась у невиконанні ним під час здійснення ВП НОМЕР_4 вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме: ч. 1 ст. 18 - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; п. 1 ч. 2 ст. 18 - виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; п. 2 ч. 2 ст. 18 - надавати сторонам виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; ч. 5 ст. 26 - виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; ч. 7 ст. 26 - у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника;  ч. 1 ст. 28 - копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення; ч. 5 ст. 28 - на підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку; ч. 2 ст. 47 - стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку; зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича О.В. забезпечити у виконавчому провадженні НОМЕР_4 від 21 вересня 2021 року реалізацію положень ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18; ч. 7 ст. 26; ч.ч. 1, 5 ст. 28; ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та перерахувати стягнуті з боржника на виконання додаткового рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року ухваленого по справі №761/13112/20 грошові кошти в сумі 26 579, 74 грн за вказаними стягувачем у заяві від 16 вересня 2021 року про відкриття виконавчого провадження реквізитами: «одержувач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 в AT "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" У М. КИЄВІ, МФО 380805, код ЄДРПОУ банку 14305909».
Вимоги скарги обґрунтовувала тим, що на примусовому виконанні ДВС Шевченківського районного управління у м.Києві перебуває виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання додаткового рішення у справі №761/13112/20 про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на користь заявника витрат на правничу допомогу у розмірі 26 579,74 грн.
Скаржниця вказувала, що у заяві про відкриття виконавчого провадження вона зазначила реквізити рахунку боржника та просила застосувати положення ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».
В порушення положень ч.1 ст.28 та ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» вона не отримувала жодних копій постанов державного виконавця, а також відомостей про вчинення виконавчих дій.
Вказувала, що державний виконавець проігнорував положення ч.5 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» та не виконав письмову вимогу стягувача про надіслання документів виконавчого провадження на її електронну пошту.
ОСОБА_1 зазначала, що державний виконавець не вчиняв дій щодо примусового виконання виконавчого листа та 03 листопада 2021 року вона звернулась до державного виконавця із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (направила засобами поштового зв`язку). В той же час, коли заявник у визначений для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження час зверталась до виконавчої служби, їй було відмовлено в цьому з посиланням на карантин.
Оскільки державний виконавець належним чином не вчиняє дії по примусовому виконанню рішення суду, заявник звернулась до суду із цією скаргою.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року скаргу ОСОБА_1 відхилено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича О.В., яка виразилася у невиконанні ним під час здійснення ВП НОМЕР_4 вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, а саме порушенні строків відкриття виконавчого провадження (ч. 1 ст. 26), не накладенні арешту на кошти боржника негайно після відкриття виконавчого провадження (ч. 7 ст. 26), ненаданні сторонам виконавчого провадження можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження (п. 2 ч. 2 ст. 18), невиконанні обов`язку вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18), не доведенні до відома сторін копій постанов виконавця та інших документі виконавчого провадження (ч. 1 ст. 28). Просила стягнути на її  користь судові витрати на професійну правничу допомогу понесені нею у зв`язку з розглядом даної справи.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказує, що за наслідками розгляду даної скарги суд в резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначив про «відхилення» скарги, що суперечить положенням частин другої і третьої статті 451 ЦПК України якими визначено, що в наслідок розгляду скарги суд або визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), або постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Крім того, за наслідками розгляду скарги судом першої інстанції взагалі не вирішено питання про стягнення з Державного виконавця понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом даної справи судових витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням доказів, наданих із заявою від 13 грудня 2022 року.
Апелянт вважає безспірним порушення виконавцем строків відкриття виконавчого провадження, а висновок суду про відсутність порушення таким, що не відповідає дійсності, оскільки відповідно до даних пошукового сервісу ДП «Укрпошта», цінний лист номер 0305612786149 із заявою ОСОБА_1 від 16 вересня 2021 року про відкриття виконавчого провадження був отриманий Шевченківським РВ ДВС 17 вересня 2021 року, а виконавче провадження розпочато 20 вересня 2021 року. А тому Державний виконавець порушив вимоги частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-УІІІ в частині невиконання покладеного на нього обов`язку винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.
Також вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд не надав жодної правової оцінки тому факту, що з дня відкриття виконавчого провадження, тобто з 21 вересня 2021 року, Державний виконавець ігнорував вимоги частини першої статті 28 Закону № 1404-УІІІ в частині невиконання покладеного на нього обов`язку надсилати документи виконавчого провадження стягувачу і боржнику не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
До того ж, поза увагою суду першої інстанції залишився факт зазначення ОСОБА_1 у заяві про відкриття виконавчого провадження власної електронної адреси та електронної адреси боржника, що згідно вимог частин другої та четвертої статті 28 Закону № 1404-VIII є підставою для надіслання за цими адресами документів виконавчого провадження.
Апелянт вказує, що стосовно ОСОБА_1 вказані вимоги статті 28 Закону № 1404-VIII Державним виконавцем взагалі не виконувалися, а стосовно боржника вони були виконані із суттєвим порушенням встановленого законом строку, чим грубо порушив строки надання стягувачу і боржнику документів виконавчого провадження, а судом помилкового надано невірну оцінку таким діям виконавця.
Крім того, представник апелянтки вказує, що виконавцем не було негайно накладено арешт на рахунок боржника, що вона вказала у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження, а посилання суду першої інстанції на не доведення скаржницею, що внаслідок такої бездіяльності не було виконано рішення суду не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки така обставина лише доводить факт надання виконавцем таких умов боржнику, за яких він перерахував кошти на депозитний рахунок Шевченківського ВДВСВ лише через 23 дні після відкриття виконавчого провадження і при цьому до нього не було вжито жодних виконавчих дій, передбачених вище вказаним законом.
Зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», якщо з якихось причин державний виконавець не міг перерахувати стягнуті з боржника кошти на рахунок ОСОБА_1 , він був зобов`язаний надіслати ці кошти у встановлений законом строк на її адресу поштовим переказом. Проте не виконав вказані вимоги закону.
А зміна реквізитів скаржниці у червні 2022 року не звільняла державного виконавця від обов`язку здійснити перерахування стягнутих коштів на рахунок ОСОБА_1 до червня 2022.
Апелянт вважає, що сам факт перерахування грошових коштів до винесення судом ухвали не є підставою для визнання його попередніх діянь такими, що були вчинені у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».
Також в апеляційній скарзі вказує, що вважає виконаною одну із заявлених ним у скарзі від 23 грудня 2021 року вимогу щодо зобов`язання державного виконавця перерахувати на її рахунок 26 579,74 гри згідно виконавчого документа, а тому відмовляється від такої вимоги.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
При апеляційному  розгляді справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, ухвалу  суду скасувати та постановити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення поданої скарги із підстав визначених у скарзі та мотивів, викладених в апеляційній скарзі. 
Представник державної виконавчої служби - старший державний виконавець  Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ Полінкевич О.В. та  боржник у вказаному виконавчому провадженні Управління виконавчої дирекції ФСС України в м. Києві  повідомлялися  про  дату, час та місце розгляду вказаної справи на  офіційні електронні адреси :  ІНФОРМАЦІЯ_1  та  ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зазначені на офіційних сайтах зазначених юридичних осіб. 
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 05 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва розглянув справу за позовом  ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві, третя особа - Директор виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Дума Олена Олександрівна про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі та ухвалив додаткове рішення за яким стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 26 579 (двадцять шість тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 74 копійок.
Додаткове рішення набрало законної сили та 14 вересня 2021 року стягувачу було видано виконавчий лист.
Із наданих державним виконавцем копії виконавчого провадження  судом першої інстанції було встановлено, що 20 вересня 2021 року до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №761/13112/20.
21 вересня 2021 року старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевич Олександр Васильович розпочав виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання зазначеного вище рішення суду ухваливши постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.125-126). При цьому запропонував боржнику - Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві в добровільному порядку перерахувати на банківський рахунок  Шевченківського ВДВС  стягнуті за рішенням суду кошти.   
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві отримало постанову про відкриття виконавчого провадження та 07 жовтня 2021 року до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов лист в якому боржник просив надати додатковий строк для добровільного виконання вимог постанови при цьому гарантували виконання рішення суду (а.с.129-130).
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 12 жовтня 2021 року на рахунок Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли грошові кошти в сумі 26 579,74 грн та розпорядженням від 13 жовтня 2021 року вказана сума була перерахована на рахунок  НОМЕР_3 в AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» у м. КИЄВІ, МФО 380805, код ЄДРПОУ банку 14305909, що зазначений ОСОБА_1 в заяві про відкриття виконавчого провадження.
Постановою від 13 жовтня 2021 року старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевич Олександр Васильович закінчив виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі. ОСОБА_4 не  оскаржувала зазначену постанову.
Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження державний виконавець неодноразово звертався з вимогою до ОСОБА_1 та просив надати повні реквізити рахунку для здійснення перерахування грошових коштів (а.с. 139-140, 147-148).
30 листопада 2022 року державний виконавець направив лист на електронну адресу заявника та повідомив про необхідність надати вірні реквізити рахунку для можливості перерахування коштів, які більше року знаходяться на депозитному рахунку виконавчої служби (а.с. 102).
Заявою від 02 грудня 2022 року ОСОБА_1 повідомила суд, що дійсно було змінено міжнародний номер банківського рахунку. При тому суду не надала інформації чи був про дану обставину повідомлений державний виконавець для можливості перерахування коштів, які знаходяться на депозитному рахунку виконавчої служби.
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 05 листопада 2021 року на адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Розглядаючи вказану справу та відмовляючи у її задоволенні, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець виконуючи додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у справі № 761/13112/20 вжив всіх можливих заходів для виконання рішення суду у відповідності та з дотриманням положень визначених Законом України «Про виконавче провадження». Несвоєчасне отримання стягувачем грошових коштів,  перерахованих 11 жовтня 2021 року боржником на банківські рахунки Шевченківського ВДВС сталося не з вини державного виконавця, а з підстав ненадання стягувачем належних банківських рахунків для їх перерахування.
При цьому суд зазначив, що державний виконавець вживав заходи для їх перерахування, направляв ОСОБА_1 відповідні вимоги.
Також суд визнав необґрунтованими вимоги скарги ОСОБА_1 в частині ненадання для ознайомлення матеріалів виконавчого провадження, зіславшись на те, що заяви з цього приводу ОСОБА_1 направляла поштовим зв`язком і безпосередньо до ВДВС для ознайомлення не зверталася і їй в цьому не відмовляли.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги в цілому відповідає з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
За змістом ч.5 ст. 26  Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Судом першої інстанції  встановлено та із матеріалів справи вбачається, що  заява ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження надійшла на адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 20 вересня 2021 року, а 21 вересня 2021 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, тобто з дотриманням ч.5 ст. 26 вище вказаного Закону (а.с.112, 125).
Цього ж дня 21 вересня 2021 року державним виконавцем  на адресу стягувача - ОСОБА_1 та боржника - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві була направлена копія вище вказаної постанови (а.с.124), що відповідає ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Із матеріалів справи також вбачається, що 11 жовтня 2021 року боржником у справі - Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві було в добровільному порядку виконане рішення суду та перераховано на  банківський рахунок  Шевченківського ВДВС  грошові кошти в розмірі 26 579,74 грн (а.с.138).  
Відповідно до розділу ІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року «стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках, приватними виконавцями - в банках (далі - депозитний рахунок).
Розподіл стягнутих з боржника грошових сум здійснюється в порядку, визначеному статтею 45 Закону.
У разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів державний виконавець невідкладно після ознайомлення з інформацією про надходження коштів готує одне розпорядження (додатки 6, 7) (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби. Розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається відповідальній особі, копія залишається у виконавчому провадженні.
Підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється відповідальною особою органу державної виконавчої служби невідкладно після отримання розпорядження державного виконавця.
Перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби чи приватного виконавця здійснюється на підставі платіжних інструкцій.
Платіжна інструкція підписується начальником органу державної виконавчої служби та відповідальною особою органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем.
Копії платіжних інструкцій (реєстри до платіжних інструкцій) про перерахування коштів стягувачам долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам.
Дозвіл на перерахування коштів з депозитного рахунку надається виключно начальником органу державної виконавчої служби або уповноваженою ним особою, який є розпорядником рахунку.»
Із матеріалів справи вбачається , що після надходження 12 жовтня 2021 року від боржника грошових коштів, державним виконавцем Полінкевичем О.В. у відповідності до  положень розділу ІІ вище вказаної Інструкції було виготовлено  розпорядження НОМЕР_4  від 13 жовтня 2021 року про перерахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_1   -  НОМЕР_2 в АТ «Райфазен Банк», який був нею зазначений у заяві про відкриття виконавчого провадження.  
Таким чином із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем Полінкевичем О.В. були вчиненні всі необхідні дії визначені як Законом України «Про виконавче провадження», так і «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року з метою своєчасного виконання додаткового рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у справі №761/13112/20.
Крім того, із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем вживалися додаткові заходи для встановлення належного банківського рахунку стягувача - ОСОБА_1   про що їй направлялися відповідні вимоги 27 жовтня 2021 року (а.с.139) та 26 вересня 2022 року (а.с.147).
Вище вказаним діям державного виконавця судом було надано відповідну правову оцінку на підставі чого суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про  безпідставність доводів, викладених в скарзі.
Посилання  апелянта на те, що  суд неправильно оцінив зазначені ним доводи в частині перешкоджання державного виконавця в ознайомленні із матеріалами справи, а також невідповідність викладення судом резолютивної частини  ухвали вимогам закону, колегія суддів відхиляє, оскільки суд надав відповідної оцінки доводам заявника щодо того, що подача поштою заяв про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження та не з`явлення до самого відділу для вчинення цих процесуальних дій не є підтвердженням зазначеного факту.    
Щодо визначення в резолютивній частині ухвали  результату розгляду скарги як її відхилення, хоч і не відповідає положенням ч. 3 ст. 451 ЦПК України, але в силу ч.2 ст. 376 ЦПК України не тягне за собою обов`язкового скасування ухвали. 
Також безпідставними є доводи апелянта про не вирішення судом заявлених вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь  судових витрат у вигляді витрат на  правничу допомогу, оскільки за змістом ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача лише в разі задоволення позову ( скарги). Відмовивши фактично у задоволенні скарги по суті,  відхиливши заявлені ОСОБА_1 вимоги до державного виконавця, суд обґрунтовано не стягував їх із державного виконавця. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, та не мають своїм наслідком її скасування. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ( відхиливши зазначені доводи ОСОБА_1 ).
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування колегія суддів не вбачає. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а  ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 15 червня 2023 року. 
 
Головуючий суддя :                                                                       М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                              Т.Ц.Кашперська                                                                                                              В.О.Фінагеєв