ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Коваленко Н.В.

14 квітня 2023 року 
м. Київ
справа №640/7985/21
адміністративне провадження №К/990/28782/22

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Стародуба О.П., суддів Коваленко Н.В., Кравчука В.М. прийнято постанову від 05.04.2023 у справі №640/7985/21 за позовом Приватного закладу вищої освіти «Міжнародний європейський університет» (далі також ПЗВО «МЄУ», Університет, позивач) до Міністерства освіти і науки України, за касаційною скаргою Приватного закладу вищої освіти «Міжнародний європейський університет» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2022.
Цією постановою касаційну скаргу позивача задоволено. Скасовано оскаржувану постанову апеляційного суду, якою у позові відмовлено, та залишено в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову.
З прийнятою Верховним Судом у справі №640/7985/21 постановою я незгодна, а тому відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України вважаю за необхідне викласти свою окрему думку щодо цього судового рішення.
Так, згідно з установленими у цій справі обставинами предметом спору охоплювались дії Міністерства освіти і науки України щодо здійснення планової перевірки у період з 22.02.2021 по 26.02.2021 на підставі наказу Міністерства освіти і науки України №217 від 18.02.2021 «Про планову перевірку Приватного закладу вищої освіти «Міжнародний європейський університет», які позивач просив визнати незаконними, а також наказ цього Міністерства №25-л від 04.03.2021 «Про результати планової перевірки Приватного закладу вищої освіти «Міжнародний європейський університет», який на переконання позивача є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку.
Вищезазначеним наказом відповідно до частини сьомої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (зі змінами), пункту 6 частини першої статті 7, абзацу першого пункту 7 частини дванадцятої статті 16, частин сьомої та восьмої статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (зі змінами), пункту 5 частини четвертої статті 24 Закону України «Про вищу освіту» (зі змінами), пункту 8 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630 (із змінами), наказу МОН від 18.02.2021 №217 «Про планову перевірку Приватного закладу вищої освіти «Міжнародний європейський університет» та на підставі результатів планової перевірки, що зазначені в Акті, складеному за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері освітньої діяльності, що підлягає ліцензуванню (у сфері вищої освіти) від 26.02.2021 №10.3-12-42 (надалі - Акт від 26.02.2021 №10.3-12-42), Акті про виявлення недостовірних даних у документах, поданих Приватним закладом вищої освіти «Міжнародний Європейський Університет» до органу ліцензування разом із заявою про отримання ліцензії на провадження освітньої діяльності (розширення провадження освітньої діяльності) від 26.02.2021 №10.3-12-43 (далі - Акт від 26.02.2021 №10.3-12-43), доповідної записки від 03.03.2021 №9/27-вн-21, анульовано ліцензію на провадження освітньої діяльності у сфері вищої освіти для підготовки здобувачів освіти на другому (магістерському) рівні вищої освіти зі спеціальності 222 «Медицина галузі знань» 22 «Охорона здоров`я» (з можливістю здійснювати підготовку іноземців та осіб без громадянства з ліцензованим обсягом 900 осіб у зв`язку із виявленням недостовірних відомостей у документах, поданих Університетом разом із заявою про отримання ліцензій на провадження освітньої діяльності, зазначені в акті від 26.02.2021 №10.3-12-43.
Отже як вбачається зі змісту оспорюваного позивачем наказу підставою для його видання слугували, зокрема, результати планової перевірки, зазначені, у тому числі в акті про виявлення недостовірних даних у документах, поданих Приватним закладом вищої освіти «Міжнародний Європейський Університет» до органу ліцензування разом із заявою про отримання ліцензії на провадження освітньої діяльності (розширення провадження освітньої діяльності) від 26.02.2021 №10.3-12-43.
Звертаю увагу, що згідно із частинами 14 - 16 статті 19 Закону України від 02.03.2015 №222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності», акт перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов складається в останній день проведення перевірки. В акті відображаються питання, що перевірялися, та встановлений стан додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов. У разі встановлення в ході перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов підстав для складання актів, що є підставами для анулювання ліцензії, такі акти складаються як окремі документи в останній день проведення перевірки.
Розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов видається органом ліцензування не пізніше трьох робочих днів з останнього дня проведення перевірки у разі виявлення за результатами її проведення порушень ліцензіатом вимог ліцензійних умов. У разі складення за результатом проведення перевірки акта, що є підставою для анулювання ліцензії, розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов не видається.
Відповідно ж до пункту 5 частини четвертої статті 24 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є, зокрема, акт про виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих закладом вищої освіти разом із заявою про отримання ліцензії ПЗВО «МЄУ».
Отже, відповідно до нормативно - правового регулювання спірних правовідносин, у яких виник спір у справі, що розглядається, складений за результатом заходів державного контролю акт про виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих закладом вищої освіти разом із заявою про отримання ліцензії, є самостійною і достатньою підставою для анулювання ліцензії без винесення розпорядження про усунення виявлених порушень ліцензійних умов.
У постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №640/7985/21, щодо якої мною викладається ця окрема думка, зазначено, що висновки про недостовірність відомостей у документах, поданих разом із заявою про отримання ліцензії від 29.08.2019, зроблені відповідачем у зв`язку з відсутністю станом на 24.02.2021 інформації про проектну групу, відсутністю доказів використання у навчальному процесі спортивних споруд, доказів оплати періодичних видань, відсутність необхідних приміщень та кабінетів та фінансових документів введення в дію обладнання спеціалізованих кабінетів.
Таким чином, у вищевказаній постанові Верховного Суду констатовано, що достовірність відомостей у документах відповідач з?ясовував виходячи з інформації, актуальної станом на час проведення перевірки, а не на час подачі позивачем заяви та документів для отримання ліцензії. Водночас, зазначено, що така інформація може характеризувати стан дотримання позивачем умов провадження ліцензійної діяльності, а не достовірність відомостей у поданих для отримання ліцензії документах, і не може бути підставою для анулювання ліцензії на підставі пункту 5 частини четвертої статті 24 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».
З такими висновками я не погоджуюсь, оскільки вважаю, що судом апеляційної інстанції повно і всебічно з`ясовані усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, а наявними у матеріалах справи доказами підтверджено те, що недостовірність відомостей у документах, поданих позивачем разом із заявою про отримання ліцензії від 29.08.2019, мала місце й станом на момент розгляду питання про видання ліцензії та її отримання .
Це вбачається з викладених у оскаржуваній постанові апеляційного суду обставин справи та зі змісту акта від 26.02.2021 №10.3-12-43, який слугував підставою для анулювання ліцензії позивачу.
Зокрема, у вищевказаному акті зазначено, що в документах, які подавались позивачем до Міністерства освіти і науки України (далі також МОН) з метою отримання ліцензії, вказувалось, що члени проєктної групи Університету зараховані до цього закладу освіти за основним місцем роботи, однак перевіркою встановлено, що ці особи станом на момент отримання ліцензії працювали на посадах у ПЗВО «МЄУ» за сумісництвом і це не спростовано під час розгляду, доведено відповідачем, підтверджується наявними у справі документами (наказами, трудовими книжками, особовими справами цих працівників), які досліджувались під час проведення відповідачем контрольного заходу відносно позивача, існували станом на момент подання Університетом документів для отримання ліцензії.
Тобто, я погоджуюсь з аргументами відповідача про те, що такі обставини підтверджують наявність недостовірних даних у документах, які подавались Університетом разом із заявою про отримання ліцензії.
Окрему увагу звертаю на встановлені судом апеляційної інстанції обставини цієї справи, згідно з якими до матеріалів ліцензійної справи зі спеціальності 222 Медицина включено договір про співпрацю між Київською міською клінічною лікарнею №5 та Приватним закладом вищої освіти «Міжнародний європейський університет» від 10.06.2019 б/н.
Цим договором було закріплено за Університетом: площі для навчання студентів та надання можливості користуватися лабораторіями приміщеннями медичного призначення, учбовими приміщеннями, палатами профільних відділень для огляду пацієнтів, кабінетами для огляду хворих, медичною та іншою документацією, необхідною для виконання навчально-освітніх програм, спільно використовувати медичне обладнання, що наведене в додатку 2, що належить клінічній базі.
Разом з тим, у зв`язку з відсутністю оригіналу вищевказаного договору під час проведення перевірки Університету відповідач ще до закінчення такої перевірки звернувся до особи - підписанта цього правочину зі сторони Київської міської клінічної лікарні №5 і у відповідь на такий запит отримав інформацію, що такий договір взагалі не укладався, тобто ці обставини також існували станом на момент подання документів ПЗВО «МЄУ» до органу ліцензування.
У цьому випадку той факт, що відповідь на лист, направлений під час проведення перевірки з питань, які охоплювались предметом такого контрольного заходу, було отримано вже після її завершення та після прийняття рішення за наслідками перевірки, не зумовлює неможливості використання цієї інформації відповідачем у суді під час виконання свого процесуального обов`язку щодо доказування правомірності оскаржуваних дій та законності прийнятого рішення, яке охоплюється предметом спору (стаття 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Тим більше, звернення до різних підприємств, установ, організацій та органів державної влади під час проведення перевірки є правом МОН, передбаченим законом, а отже отримана у такому порядку інформація, на мою думку, може бути застосована контролюючим органом у якості доказу доведення правомірності дій та рішень, які ним вчинені/прийняті.
Отже, зважаючи на вищевикладене, вважаю, що у акті перевірки від 26.02.2021 №10.3-12-43 зафіксовані та відображені відомості про конкретні випадки наведення ліцензіатом недостовірних даних у поданих ним до органу ліцензування документах, які існували до моменту і станом на час отримання Університетом ліцензії. При цьому, під час видання оскаржуваного у цій справі наказу про анулювання ліцензії ПЗВО «МЄУ» відповідачем використані відомості та інформація, отримані контролюючим органом у встановленому законом порядку за результатом проведення перевірки та щодо предмету такої, зафіксовані в акті.
У зв`язку з цим вважаю, що при прийнятті постанови Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №640/7985/21 не підлягали врахуванню висновки цього ж Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові від 17.01.2023 у справі №640/22679/20 та у справах №826/6846/16 (постанова від 04.03.2020), №240/21578/21 (постанова від 23.03.2023), №821/1127/17 (постанова від 06.04.2023), №818/1591/18 (постанова від 07.09.2022), де зазначено, що акт перевірки …, в якому зафіксовано незабезпечення зберігання ліцензіатом документів, які підтверджують достовірність даних, що зазначалися здобувачем ліцензії у документах, які подавалися органу ліцензування, відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 24 Закону України «Про вищу освіту», не є підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії, однак може бути підставою для винесення розпорядження про усунення виявлених порушень ліцензійних умов, а в обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення відповідач не може покликатись на обставини, з якими він не пов?язував прийняття такого рішення.
При цьому, звертаю увагу на те, що за приписами статі 3, частини першої статті 6 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У адміністративному процесі суть принципу верховенства права розкрито у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
У контексті приписів зазначених вище норм, підкреслюю, що питання підготовки кваліфікованих кадрів у національній системі охорони здоров`я набуває особливого значення і є одним з пріоритетних напрямків діяльності держави, оскільки це питання безпосередньо впливає на якість надання медичних послуг, а отже й на реалізацію кожним права на життя та здоров`я, які визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Оскільки у справі встановлено, що станом на момент подання документів позивачем до органу ліцензування у них містились недостовірні дані стосовно кількості навчальних аудиторій, наявності у нього власних або на праві користуванні на договірних засадах площ для навчання студентів, лабораторій, приміщень медичного призначення, учбових приміщень, палат профільних відділень для огляду пацієнтів, кабінетів для огляду хворих, права користування медичною та іншою документацією, необхідною для виконання навчально-освітніх програм, медичним обладнанням, то за таких обставин, вважаю, що Університет не відповідав передбаченим Ліцензійними умовами вимогам, а отже не підтвердив наявності у нього можливості якісної підготовки кваліфікованих фахівців у сфері медицини.
Ці ж обставини існували й станом на момент проведення відповідачем перевірки, що створює загрозу для реалізації кожним права на життя та здоров`я, суперечить суспільним інтересам у сфері охорони здоров`я, які виражаються у дотриманні усіма суб`єктами цих правовідносин вимог законодавства та контролю за цим з боку уповноважених контролюючих державних органів, наявності можливості отримувати якісні медичні послуги кваліфікованими фахівцями у цій галузі знань. Ці суспільні інтереси очевидно переважають над приватними інтересами позивача у можливості реалізації ним права на здійснення не забороненої законом господарської діяльності та отримання від здійснення такої діяльності прибутку.
Тому, на мою думку, оскаржуваний у цій справі наказ відповідача, яким анульовано ліцензію Університету, повністю відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, зокрема, виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
З огляду на вищевикладене вважаю, що суд апеляційної інстанції прийняв у справі, що розглядається, законне та обґрунтоване судове рішення, яке скасовано Верховним Судом помилково. Переконана, що касаційна скарга ПЗВО «МЄУ» є безпідставної і не підлягала задоволенню, а оскаржувана постанова апеляційного суду мала б бути залишена без змін судом касаційної інстанції.

Суддя                                                                                                                Н.В. Коваленко