ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2023 року	Львів	Справа № 380/13825/21 пров. № А/857/3319/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Довгополова О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року про зупинення провадження (головуючого судді Грень Н.М., ухвалену у підготовчому засіданні о 11 год. 58 хв. в м. Львів повний текст ухвали складено 13.02.2023) у справі №380/13825/21 за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:

ДП «Львіввугілля» звернулось до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4033000401 від 26.03.2021.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2022, позов Державного підприємства «Львіввугілля» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено повністю, визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення №4033000401 від 26.03.2021; стягнуто з Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Львіввугілля» витрати по сплаті судового збору у сумі 22700 грн. 00 коп.
Постановою Верховного Суду від 04.10.2022 касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України задоволено частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2022 у справі №380/13825/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
28.11.2022 представником позивача подано до Львівського окружного адміністративного суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 3-133/2021 (299/21), що розглядається в порядку конституційного провадження Конституційним Судом України.
Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року зупинено провадження у справі №380/13825/21 до вирішення справи № 3-133/2021(299/21) що розглядається в порядку конституційного провадження Конституційним Судом України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. У обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає те, що спір у цій справі не є подібним спору у справі № 3-133/2021 (299/21), до набрання законної сили рішенням суду у якій, суд першої інстанції зупинив провадження. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини 2 статті 312 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з тих мотивів, що розгляд адміністративної справи № 380/13825/21 до вирішення справи № 3-133/2021 (299/21) в Конституційному Суді України є об`єктивно неможливим, оскільки визнання неконституційними норм, на підставі яких застосовано штрафні санкції до ДП «Львіввугілля», а саме статті 120-1 Податкового кодексу України, змінить правову природу відповідних норм Податкового кодексу України.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За змістом вказаної статті суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Водночас у цій статті також міститься застереження про те, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Обставини неможливості розгляду справи судом встановлюються у кожному конкретному випадку залежно від предмета спору.
Колегія суддів звертає увагу на те, що зупинення провадження в адміністративній справі - це тимчасове припинення вчинення у справі будь-яких процесуальних дій у зв`язку з обставинами, що перешкоджають або роблять недоцільним розгляд справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. 
Апеляційним судом встановлено, що предметом спору у цій справі є податкове повідомлення-рішення №4033000401 від 26.03.2021, яким застосовано штрафні санкції за порушення п.п. 120-1.2 ст. 120-1 та ст.201 Податкового кодексу України та на підставі пункту 54.3 статті 54 і пункту 73 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України в розмірі 61287885,82 грн. та як вбачається із постанови Верховного Суду від 04.10.2022 – «розрахунку доданого до податкового повідомлення-рішення від 26.03.2021 №4033000401 вбачається, що штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50% застосовано за не реєстрацію податкових накладних за період з липня 2015 року по грудень 2016 року в повному обсязі (т.1 а.с. 11-29 та частково по податкових накладних за 2017 рік (т.1 а.с. 29-38), а в частині податкових накладних за 2017 рік (т.1 а.с. 39-55) було застосовано розмір штрафної санкції у розмірі 1700 грн. відповідно до пункту 73 підрозділу 2 Перехідних положень Податкового кодексу України. Отже контролюючий орган здійснив перерахунок штрафних санкцій відповідно до пункту 73 підрозділу 2 «Перехідних положень» Податкового кодексу України лише частково по несвоєчасно зареєстрованим податковим накладним 2017 року. При цьому контролюючий орган вказував про здійснення реєстрації Підприємством інших податкових накладних, які не підпадають під перерахунок відповідно до пункту 73 підрозділу 2 «Перехідних положень» Податкового кодексу України. Суд першої інстанції щодо таких доводів вказав, що такі не знайшли свого підтвердження належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. Однак фактично судом жодних обставин щодо таких податкових накладних не встановлено, такі накладні не досліджувались та не аналізувались, матеріали справи не містять жодної податкової накладної 2017 року, при цьому для правильного вирішення цієї справи істотне значення мало встановлення наявності/відсутності підстав для застосування пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України шляхом безпосереднього дослідження таких податкових накладних».
Згідно частини 5 статті 355 КАС України судові рішення суду касаційної інстанції є остаточними і оскарженню не підлягають.
Як передбачено частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Предметом спору в Конституційному Суді України справа №3-133/2021 (299/21) від 09.09.2021 до вирішення якої судом першої інстанції зупинено провадження є невідповідності Конституції України (неконституційності) пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України в редакції Закону №1797 VIII від 21.12.2016 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» зі змінами згідно із Законом України №2198-VІІІ від 09.11.2017 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо стабілізації розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії України».  
Аналізуючи наведене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не обґрунтовано зупинив провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України, оскільки суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, або суд має зібрати докази згідно норм процесуального права.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність .
Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.  
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, зупинивши провадження у справі № 380/13825/21, порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення ухвали про зупинення провадження, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та суперечить принципу розумності строків розгляду справи, визначеному статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 14 травня 2019 року по справі №0840/2811/18, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Відповідно до частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 320, 321, 328, 329, 331 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків – задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року про зупинення провадження у справі №380/13825/21 – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

                  Головуючий суддя                                        Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                              В.В. Гуляк

                                                                                          О.М. Довгополов